Bidrag till kännedom af a-dibromhydrin. 371 



lunda erhöllos, afpressades ånyo och torkades. De utgöras af en bromhaltig 

 syra, som kristalliserar i stora, glasglänsande blad, hvilka sönderflyta i luften, 

 och smälta vid 47°. Ur 40 gr. dibromhydrin erhölls sålunda ung. 0,2 gr. a{ 

 ämnet. En brombestämning gaf följande resultat: 



0,1994 gr. substans gaf 0,262o gr. Ag Br; 

 Beräknadt för C 2 H a Br0 2 ; för C a H i Br 2 2 

 Br 57,59 % 68,97 % ; 



Funnet: Br 55,92 %. 



De egenskaper, som tillkomma ämnet, äfvensom analysen, öfverensstämma 

 om också icke fullständigt med monobromättiksyrans egenskaper och samman- 

 sättning. Såväl smältpunkten, monobromättiksyrans smältpunkt uppgifves ligga 

 vid 50°, som analysen tyda därpå, att en ringa förorening, som icke kunde 

 aflägsnas ur den minimala mängd, hvilken förelåg, häftar vid densamma, och 

 denna förorening är oxalsyra, som äfven bildas under reaktionen i små kvan- 

 titeter och kvalitativt kunde påvisas i moderluten efter bromättiksyra. 



Emedan det syntes mig viktigt att med säkerhet afgöra, att bromättik- 

 syra och icke « . ß-dibrompropionsyra förelåg, oxiderade jag en ny portion a-di- 

 bromhydrin, men afbröt oxidationen sedan den första häftiga reaktionen var 

 förbi. Innehållet i retorten bestod nu af tvänne lager. Oberoende häraf om- 

 skades det med eter, eterlösningen afskiljdes och behandlades med sodalös- 

 ning, sålänge den upptog något ur etern; ur sodalösningee erhölls, då den för- 

 sattes med svafvelsyra och omskades med eter, en större mängd af den brom- 

 haltiga syran, omkring 1 gr.; den visade nu efter omkristallisering sm. p. 

 48 — 49°. Till analys använde jag silfversaltet, som utfäldes ur syrans vatten- 

 lösning med silfvernitrat, och torkades i exsickator. Följande analyser visade 

 att silfversaltet af monobromättiksyra förelåg: 



Beräknadt för C 2 H 2 Br 2 Ag: Funnet: 



Ag 43,09% 42,8i — 42,93%. 



För jämförelses skull underkastade jag äfven ^-dibromhydrin oxidation 

 med salpetersyra, och var härigenom i tillfälle att finna, att reaktionsproduk- 

 ternas mängd voro väsentligen olika i detta fall. Denna reaktion har, såsom 

 tidigare nämdes, blifvit studerad af Tollens och Münder, hvilkas föreskrifter 

 jag noggrant följt. Reaktionen förlöper alldeles lika, som vid oxidation af 

 «-dibromhydrin, nämligen först häftigt, så att afkylning är nödvändig, sedan 

 lugnare. Efter reaktionens slut har däremot endast en ringa mängd (c:a 3 gr. 



