507 



början ett stort antal egnat sig åt utredning af den rika mossfloran på skan- 

 dinaviska halfön och äfven några betydande utländska mosskännare, bland dem 

 den berömde Schimper, hade i bryologiskt syfte besökt detta område. I följd 

 häraf kunde skandinaviska halfön redan på 1850-talet anses höra till de grundli- 

 gast utredda delarna af jorden hvad mossfloran vidkommer. Att under dylika 

 förhållanden i betydligare grad rikta densamma var en ingalunda lätt uppgift. 

 Också ådrog sig Lindberg tidigt berättigad uppmärksamhet genom de talrika 

 fynd af sällsynta mossor, bland dem äfven några för vetenskapen nya arter, 

 dem han under sina exkursioner i Stockholmstrakten och ännu mer under sina 

 första längre resor uppdagade. 



Redan som gymnasist gjorde han år 1854 en utflykt till Dalarne. En af 

 hans förnämsta resor utfördes två år senare, då han i sällskap med fil. kandidaten 

 J. F. Björnström och dennes broder företog en färd genom Vesterbotten upp 

 till Piteå Lappmark, der vandringen utsträcktes till det ödsliga och svårtill- 

 gängliga, flere mil vida högfjället Tjidtjak. Långt aflägsna från bebodda nejder, 

 tvungos våra resande att under en längre tid söka härberge i ett medtaget 

 tält och sleto mycket ondt, utsatta som de voro för en högst ogynsam vä- 

 derlek; „om dagarne regn, om nätterna frost och snö" säger Björnström i sin 

 reseberättelse; i följd häraf nödgades de äfven afstå från sin plan att tränga fram 

 till det ett stycke norr om Tjidtjak belägna ryktbara fjället Sulitelma. Minnena 

 från denna resa fortlefde lifligt hos Lindberg och med förnöjelse plägade han 

 förtälja om de äfventyr och faror, för hvilka exkurrenterna derunder voro ut- 

 satta. Trots den ogynsamma väderleken utföll resultatet af resan synnerligen 

 väl; särskildt frän Tjidtjak lyckades Lindberg inberga ett öfverraskande stort 

 antal sällsynta mossor, hvilka han efterhand bekantgjorde dels i egna skrifter 

 dels i Hartmans flora. Eesan tillskyndade för öfrigt åt Lindberg en särskild 

 utmärkelse: en af hvitmossornas största, prydligaste och mest utmärkta arter 

 öfverkoms här i stor myckenhet af Lindberg, som öfversände fyndet till Schimper, 

 hvilken celebre bryolog, som fann arten ännu obeskrifven, tilldelade den- 

 samma namnet Sphagnum Lindbergii ,,in honorem détectons, S. O. Lindberg, 

 med. studios, holmiensis." 



Ar 1858 finna vi Lindberg åter i Dalarne ; följande år på de ryktbara 

 orterna Halle- och Hunneberg samt Kinnekulle i Vestergötland ; sedermera i 

 flere af Sveriges mellersta och södra provinser; 1865 slutligen besökte han 

 de säregna öarna Öland och Gotland. 



G-enom dessa resor hade Lindberg gjort sig förtrogen med mossfloran 

 i en stor del af Sverige och förvärfvat sig rik erfarenhet om arterna och deras 

 utbredning; genom de rikliga och värdefulla insamlingar, som derunder gjordes, 





