514 



med allt stigande intresse; särskildt på de lägre växterna kastade man sig 

 med ifver. 



Med utgången af 1863 inträdde oförmodad t en tydlig afmattning i denna 

 verksamhet, och hufvudorsaken härtill var ej svår att upptäcka. Ännu på våren 

 nämnda år var lifaktigheten mycket stor, specielt bland den yngre generationen; 

 utom några smärre resor, utrustades genom Nylanders försorg 2. me större expe- 

 ditioner, den ena till ryska Lappmarken, den andra till ryska Karelen. Då 

 exkurrenterna på hösten återvände med sina skördar till Helsingfors, erforo de 

 till sin bestörtning att prof. Nyländer lagt in om afsked och ej mer var att 

 förvänta till hemlandet. Den kraftige och entusiastiske ledarens bortgång med- 

 förde en plötslig stagnation i arbetena och de inhöstade samlingarnas bearbet- 

 ning blef tillsvidare uppskjuten, då mången af de yngre exkurrenterna ej voro 

 vuxne att utan bistånd reda sig i detta arbete. 



Professionen i botanik blef emellertid anslagen ledig. De inhemska ve- 

 tenskapsidkare, som kunnat ifrågakomma vid embetets besättande, hade redan 

 under Nylanders tid hunnit bestämma sig för andra banor, föga anande att 

 hans härvaro skulle blifva af så kort varaktighet. Följden blef att ingen man 

 från eget land anmälde sig och då ej heller andra aspiranter från fremmande 

 orter yppade sig, blef Lindberg den ende sökanden till professionen. 



I Finland var Lindbergs namn vid denna tidpunkt bekant blott för en 

 och annan och närmast för dem, som sysselsatte sig med studium af mossorna. 

 Hartmans flora och Schimpers Synopsis, i hvilka åtskilliga sällsynta fynd, gjorda 

 af Lindberg, äro upptagna, bidrogo främst att äfven till vår bygd tidigt öfver- 

 föra hans namn. Genom sina skrifter, synnerligen genom af handlingen om 

 torfmcssorna, vann han bland våra mosskännare anseende som en utmärkt bryo- 

 log, och han började snart anlitas vid bestämning af museets mossor samt blef 

 för sina förtjenster härvid redan hösten 1862 inkallad till medlem af Societas 

 pro Fauna et Flora Fennica. 



Lindberg speciminerade i föreskrifven ordning hösten 1864 med en af- 

 handling „Om de europeiska Trichostomece." Disputationen granskades å fys. 

 matem. sektionens vägnar af framlidne statsrådet A. v. Nordmann, som „på 

 grund af den sakkännedom och kritiska skärpa, med hvilken Synonymiken be- 

 handlats och i betraktande af den sjelfständiga uppfattning och noggranna 

 forskning med hänsyn till arternas och slägtenas behandling, afhandlingen i 

 öfrigt ådagalägger", ansåg densamma ega högt vetenskapligt värde och motsvara 

 ändamålet med dess utgifvande. I detta omdöme förenade sig Sektionen en- 

 hälligt och var sålunda Lindbergs kompetens af denna auktoritet fullt erkänd. 

 Enahanda vittnesbörd ansåg von Nordinann äfven böra tillerkännas de flesta 



