515 



af Lindbergs öfriga skrifter, och i Consistorium Academicum åberopade han sin 

 egen personliga erfarenhet till förmån för Lindberg, då han, som bevis på 

 dennes skarpa blick och sakkännedom, anförde att „Lindberg utan tvekan kunde 

 uppräkna namnen på åtminstone 70 mer eller mindre sällsynta växter, hvilka 

 honom förevisades". Tvenne andra konsistorialer uppträdde jemväl kraftigt 

 till Lindbergs förmån; den ena, tillika medlem af fys. matem. sektionen, fram- 

 stälde honom som en i hög grad lofvande ung och driftig vetenskapsidkare; 

 den andra framhöll hans förtjenster med ännu större värme, synbarligen fram- 

 kallad af en ytterst entusiastisk rekommendation för Lindberg, skrifven af 

 professor Santesson i Stockholm och uppläst i Consistorium. 



Att det var dessa personers understöd som blef af afgörande betydelse 

 för Lindbergs framgång är väl otvifvelaktigt, ty motståndare saknades ej heller. 

 Redan Lindbergs ungdom och ännu mer hans egenskap af främling väckte be- 

 tänklighet hos mången; utom några formela brister talade och åberopades 

 äfven mot honom grundlagens stadgande om utländingars antagande i landets 

 tjenst; till hans nackdel anfördes vidare den ensidiga riktningen af hans studier 

 i botanik. En i naturalhistorien förfaren medlem af medicinska fakulteten 

 underkastade hans afhandling en omständlig och föga lofordande granskning, 

 och slutligen uppträdde Universitetets lika framstående som inflytelserika då- 

 varande rektor afgjordt mot Lindberg. 



Vid voteringen uttalade sig en betydande majoritet för sökanden, och 

 Lindberg uppfördes sålunda på förslag, samt blef jemväl den 13 juni 1865, 

 blott 30-årig, utnämnd till professor; till Helsingfors öfverflyttade han om 

 hösten samma år. 



Den vetenskapliga forskningen, dess befrämjande och meddelande samt 

 vården af de för dessa syften tillkomna inrättningarna, botaniska museet och 

 trädgården, voro de uppgifter, som den nya befattningen i främsta rummet ålade 

 Lindberg. Att han med heder skulle lösa sin uppgift som vetenskapsidkare 

 derom borgade hela hans föregående verksamhet, och att särskildt för utfor- 

 skandet af vår mossflora en ny tid skulle inträda hoppades med tillförsigt hvarje 

 vän af den finska floran. Med glädje erfor man också snart att Lindberg 

 redan första hösten bland då insända samlingar lyckats uppdaga flere högst 

 anmärkningsvärda mossarter och att han tillika i omnejden kring Helsingfors 

 öfverkommit en mängd sällsyntheter, hvilkas förekomst man i denna jemförelsc- 

 vis ofta undersökta trakt ej kunnat vänta sig. I Fauna et Flora sällskapets 

 förhandlingar började han derjemte taga liflig del. 



Efter att ha kommit i ordning med sin bosättning och orienterat sig i 

 sin nya ställning, hastade Lindberg att med största energi fortsätta sina veten- 



