525 



heterna, införde Lindberg en mängd nya och träffande termer både på svenska 

 och latin. Likaledes utvecklade han stor fyndighet vid ändringen af äldre 

 mindre exakta termer. Sålunda utbytte han termen klyföppning mot hudöpp- 

 ning, embryosäck mot groddblåsa, groddblåsa mot groddkropp, prothallium mot 

 gamothallium. Svenska benämningar i svensk skrift var han synnerligen ange- 

 lägen om att införa i stället för de från fremmande språk lånade termerna; 

 så skref han alltid bladgröna i stället för klorofyll. 



Också på morfologins område hade Lindberg sålunda ådagalagt origi- 

 nalitet, sakkännedom och skarpsynthet, samt i vissa detaljfrågor befordrat vår 

 insigt och i åtskilliga fall riktat eller förbättrat terminologin. Å andra sidan 

 kan man dock ej undgå att märka det han ofta trampar på redan upparbe- 

 tade eller öfvergifna stigar. Strängt upptagen af sina specialforskningar kuude 

 han ej närmare följa med den nyare litteraturen och de framsteg som gjordes 

 på den allmänna botanikens fält. Derjemte synes den hastiga utbildningen 

 och den tidiga mognaden verkat hämmande på hans vidare utveckling i vissa 

 riktningar, medan han tillika i egenskap af autodidakt hade svårt att sätta 

 sig in i andra forskares tankegång och tillgodogöra sig de af dem uppnådda 

 resultaten. 



På behandling af ämnen af allmännare eller mer abstrakt art inlät sig 

 Lindberg ej gerna. Hans anlag lågo ej heller åt detta håll, om han ock en 

 och annan gång genom sin ställning blef tvungen att beträda äfven detta 

 område. 



Till ledamot af Finska Vetenskaps-Societeten invaldes Lindberg den 

 16 Dec. 1866 och innehade ordförandeskapet här år 1872. I detta samfund 

 kommer honom städse att tilldelas ett ärofullt rum på grund af de många 

 utmärkta afhandlingar, med hvilka han riktat dess skrifter. Någon synnerligt 

 verksam del tog han dock ej i dess förhandlingar, emedan han önskade ode- 

 ladt egna sig åt ett annat af våra vetenskapliga samfund, vid hvilket han på 

 det varmaste var fästad. Detta samfund var Societas pro Fauna et Flora fennica. 



Sedan professor Moberg, som efter Nylanders bortflyttning innehaft ord- 

 förandeskapet, på årsmötet den 15 maj 1866 undanbedt sig återval, blef Lind- 

 berg utsedd till Sällskapets ordförande och qvarstod i denna befattning ända 

 till sin död. Till en början var Lindbergs popularitet i Sällskapet ej alldeles 

 obestridd och han befarade en tid att ordförandeskapet skulle öfvergå till an- 

 nan person. Denna osäkerhet i Lindbergs ställning varade emellertid blott en 

 helt kort tid och från omkring år 1870 blef han hvarje gång enhälligt vald 

 till ordförande, en befattniug på hvilken han satte högt värde och som han 

 efter all förmåga sökte handhafva. Han egde äfven egenskaper, som satte 



