527 



botaniska trädgården, der lian försökte göra dem förtrogna med de kultiverade 

 växterna. På exkursionerna åter uppmärksammades främst mossorna och ett 

 ypperligt tillfälle erbjöd sig nu för enhvar att åtkomma säkert bestämda sam- 

 lingar af mossor och förvärfva sig grundlig kännedom af arterna inom denna 

 grupp. Redan under första åren hängåfvo sig också tvenne af eleverna med 

 största intresse åt studiet af mossorna, med hvilkâ* de efter afslutade akade- 

 miska studier vidare med ifver fortsatte; den ena af dem afled tidigt, men 

 lefde dock länge nog för att hinna tillsammans med sin fordne lärare utgifva 

 början af ett exsiccatverk öfver våra lefvermossor. Den andre åter har gjort 

 sig känd som en nitisk, skicklig och synnerligen förtjenstfull bryolog. 



Att Lindberg sedermera under sin långa lärarebana ej lyckades upp- 

 skola fiere elever i sitt specialämne, dertill synas flere orsaker varit skulden. 

 Hans håg låg mer åt forskning än undervisning, och den omständigheten att 

 han sjelf hade ett för naturen så sällsynt skarpt öga synes ha fördunklat den 

 pedagogiska blicken; då han efter aflagd studentexamen med lätthet brutit sin 

 bana, låg det nära till hands att han äfven tilltrodde andra att tränga in i 

 ämnet med lika ringa bistånd, som lian sjelf åtnjutit; han förbisåg dervid lätt 

 de svårigheter, som möta den mindre försigkomne eller klenare utrustade ele- 

 ven, då han söker sig fram på ett så svårt studium som mossornas. Under 

 senare tider började dessutom den floristiska och systematiska riktningen här, 

 likasom annorstädes, förlora i anseende och hållas för mindre maktpåliggande, 

 och som en främling kunde Lindberg ej heller vara så specielt intresserad för 

 den finska mossfloran, att han medels denna häfstång förmått göra ämnet mer 

 tilldragande. 



Som exaniinator gjorde sig Lindberg känd i vida kretsar och ingen 

 ledamot af filos, fakulteten torde i sådan egenskap varit mer anlitad än hau. 

 Under de första åren torde väl examinanderne ej utan oro infunnit sig till 

 tentamina, derifrån de ej sällan snabt nog återvände med oförrättadt ärende. 

 Men förhållandet ändrades snart. Tentanderna lärde sig inom kort komma på 

 det klara med examinatorns verkliga skaplynne, och då nöden var stor vädjade 

 man aldrig i fåvitsko till hans goda och lättrörda hjerta, och mången räddades 

 härigenom ur rätt allvarsamma svårigheter. 



A sin sida blef äfven examinatorn allt mer belåten med sina studenter, 

 för hvilka han började bysa en uppriktig välvilja, och hvilkas bekymmer i 

 studierna det var honom en glädje att underlätta. Detta tillmötesgående fram- 

 kallade hos eleven en känsla af oskrymtad tillgifvenhet och Lindberg blef en 

 alltmer afhållen och uppburen lärare. I samma mån examinatorns medgör- 

 lighet tilltog blef den också tagen i anspråk och det kunde ej undvikas att 



