530 



Vid sin familj var Lindberg med yttersta ömhet fästad. I Stockholm 

 hade han 1864 ingått äktenskap med enkefru Hilda Fausta Cecilia Samson 

 född Sällström, dotter till sångaren Pehr Sällström; i detta äktenskap föddes 

 4 barn. Likasom anande att hans tid ej skulle bli lång, voro hans tankar 

 städse riktade på säkerställandet af familjens framtid. 



Redan Lindbergs yttre utseende och uppträdande antydde åtskilligt 

 säreget i hans karaktär och väsen. Snabb i uppfattning var han äfven snabb 

 och tilltagsen i handling samt öppen och rättfram i uttalande af sin mening. 

 En utpräglad känslans man, var han lätt rörd till glädje, men ock lätt ned- 

 stämd ; hastigt kunde han fatta vänskap, förtroende eller misstroende; och lätt 

 stött, var han ock mycket lätt försonad om han ej fattat djupare misstro. I 

 det rörliga sinnet bodde ett behof att meddela sig, och mången tanke utsädes 

 utan att det togs så noga hänsyn till tid, omgifning och uttryckssätt. En och 

 annan kunde taga anstöt af hans burdusa sätt eller rättframma anmärkningar, 

 men i regeln öfversåg man gerna med hans egenheter. Och härtill kände 

 man sig så mycket mera manad, som under den kantiga yttre formen bodde 

 ett godt, lättrördt och för deltagande städse böj dt hjerta. 



I sitt umgänge och i sällskap plägade Lindberg vara upprymd och 

 meddelsam; han slog sig gerna på skämt och var alltid färdig med ordlekar 

 eller originella infall och liknelser samt sparade ej på kraftuttryck. Äfven då 

 allvarsamma frågor aihandlades gjordes då och då utflykter på skämtets om- 

 råde. Snusdosan framtogs flitigt och en pris bjöds gerna utan åtskilnad på 

 person. 



Allmänt uppfattades Lindberg på grund af alla dessa egenheter som en 

 både originel och glad personlighet. En närmare bekantskap gaf likväl lätt 

 vid handen, att också ett djupt missmod låg på bottnen af hans väsen. Den 

 ohelsa, af hvilken han tidtals led, synes i främsta rummet bidragit att ned- 

 stämma hans lynne och göra det ömtåligt. 



Till denna misstämning medverkade i sin mon de för honom i många 

 afseenden fremmande förhållanden, som omgåfvo honom i Finland, hvarest han 

 aldrig kände sig rätt hemmastadd. Uppvuxen och van vid lifvet i en så fram- 

 stående stad som Stockholm, hade han svårt att i längden finna sig i våra 

 ringa utvecklade förhållanden, och i likhet med andra lifliga naturer kunde 

 han ej förlika sig med den finska flegman, fåordigheten eller slutenheten. 

 Skulle hans afsigt från början varit att verkligen bli bofast i Finland, hade 

 troligen våra förhållanden tedt sig för honom gynsammare. Han längtade 

 tidigare bort härifrån och hoppades att i sitt hemland ined tiden erhålla lämplig 

 anställning. En läraretjenst torde der äfven blifvit honom snart nog erbjuden, 



