531 



men ej kunnat antagas. Då han sedermera anmälde sig till den efter prof. 

 N. J. Anderssons frånfälle ledig blcfna intendentsbefattningen vid svenska 

 riksmuseum bief en annan vetenskapsidkare föredragen, och från denna tid 

 synes Lindberg fattat ett afgörande beslut att för sin återstående lifstid qvar- 

 stanna i Finland. 



Sommaren 1877 flyttade Lindberg med de sina första gången ut till 

 landsbygden och slog sig då ned på en lägenhet invid den vackra Lojo sjön. 

 På denna ort trifdes lian och familjen så väl, att man äfven alla följande 

 somrar återuppsökte stället; här inlöstes slutligen ett stycke mark. på hvilkeh 

 en egen villa uppfördes. Smärre missräkningar vid byggnadens uppförande 

 m. m. kunde ej undvikas, men öfverhufvud var Lindberg särdeles belåten med 

 sitt „SOLhem". Villan gaf anledning till mångahanda planer, hvilkas uttän- 

 kande och utförande beredde honom mången angenäm stund. 



Den tid var nu inne då andra och betydelsefullare orsaker gåfvo ho- 

 nom anledning till tillfredsställelse och att med tillförsigt och förtröstan se 

 framtiden an. Skingrade voro de ekonomiska bekymren, familjeförhållandena 

 hade gestaltat sig på det lyckligaste, vänner och tillgifna elever voro förvärf- 

 vade. I besittning af arbetslust och arbetsförmåga stod han i beråd att i fullt 

 mått skörda frukterna af sina långa vetenskapliga forskningar. De talrika 

 förarbetena, som voro undangjorda och den vidsträckta erfarenhet han i ämnet 

 vunnit, läto emotse att han kanske snart nog kunde lägga slutstenen till sitt 

 hufvudarbete, och att utgifvandet af hans länge påtänkta och förberedda, af 

 alla mosskännare efterlängtade Muscologia scandinavica ej skulle låta vänta 

 på sig många år. Och slutligen framskymtade den dag då han, efter 

 uppnådd emeritiålder, kunde draga sig undan till sitt Tusculum i Lojo och 

 der i lugn och ro fortsätta sin vetenskapliga verksamhet och till ett helt 

 sammanfatta sina hittills spridda iakttagelser och arbeten. 



Tyvärr skulle det gå annorlunda. Alla de så ljusa förhoppningarna 

 blefvo med ens skingrade, då ett svårt slaganfall under sommaren 1888 drab- 

 bade honom och bröt den flitige forskarens arbetsförmåga. Återkommen i 

 september till Helsingfors började han med sin vanliga energi att allvarsamt 

 kämpa emot sjukdomen utan att fälla modet. 



Hans bemödanden hade också påtaglig framgång och, ovan vid sysslo- 

 löshet, började han så fort görligt att hemma hos sig sköta allehanda löpande 

 tjenstgöromål samt slutligen också besöka Konsistorii Ekonomie-divisionens 

 sammanträden. Innan året gått till ända hade han repat sig så pass 

 mycket, att vänner och bekanta hoppades, väl ej på återställd full helsa, men 

 dock att han skulle vinna krafter nog att framlefva ännu många år i kretsen 



