547 



tärkeä. Hänen myöhemmin ulos-antamansa „Muistelmia matkoilta Venäjällä 

 vuosina 1854 — 1858, joista suuri osa ensiksi ilmestyi Suomettaren palstoissa, 

 osoittivat semmoista seppyyttä kielenkäyttämisessä, joka silloin vielä oli erittäin 

 harvinaista. 



Suomen kirjakielen kehittämiseen ja kielen tieteelliseen tutkimiseen hän 

 tuli suoranaisesti vaikuttaraaan niiden tehtävien johdosta jotka hän sai velvol- 

 lisuudekseen tultuansa yliopiston opettajaksi ja Lönnrot'in seuraajaksi (1863). 

 Annettuaan lyhykäisen esityksen Suomen kielen tutkimuksen historiasta ennen 

 Porthan'ia (1854) ja muutamia pienempiä kirjelmiä hän (v. 1863) julkaisi 

 „Suomalaisen Eunousopin kielelliseltä kannalta", joka m. m. sisälsi jotenkiu 

 täydellisen selityksen Suomen runomitasta. Suomen kielioppia koskevia luen- 

 tojansa varten hän oli koonnut ja järjestänyt runsaita aineita etenkin sanain 

 syntyopista. Niitä hän julkaisikin aika-ajoin pienempiä tutkimuksia ja v. 1877 

 ensimmäisen osan „Suomen kielen rakennusta vertaavia kieliopillisia tutkimuksia", 

 joka sisälsi nominieu synnyn ja taivutuksen sekä uuden painoksen runo-oppia, 

 lopulta hiukan lyhennettynä. Erittäinkin johto-opin hän monivuotisella ahke- 

 ralla tutkimustyöllään rikastutti, pitäen siinä aina silmällä niitä lakeja, joita 

 suomen kieli yleensä noudattaa sanoja muodostaessaan ja taivuttaessaan, joten 

 hän saattoi antaa käytännöllisiä osviittoja nulle sadoille nuorukaisille, jotka 

 hänen johdollaan valmistivat itseään henkiseen työhön isänmaan palveluksessa. 

 Vaikka hän siinä otti varteen ja vertasi vastaavia muotoja lähimmistä suku- 

 kielistäkin, niin ei suomen kielen rakennusta kuitenkaan oikeastaan sovi pitää 

 vertaavana teoksena. Siksi Ahlqvistin luonne oli liian käytännöllistä laatua ja 

 liiaksi vastenmielinen tutkimuksiinsa sovelluttamaan niitä tieteellisen työn ke- 

 delmiä, joita rnuut, etenkin unkarilaiset oppineet aika-ajoin julkaisivat. Mutta 

 juuri tuo ulospäin suunnattu toimi tulikin sentähden suoranaiseksi hyödyksi 

 versovalle suomalaiselle kirjallisuudelle, jonka monikin tuote on ollut hänen 

 tarkastavan silmänsä alaisena, ennen kuin se astui julkisuuteen. Kieletär ni- 

 misessä aikakaus-kirjassa, jota hän antoi ulos seitsemän vihkoa vuosina 1871 

 — 75, hän pani päivän kirjalliset tuotteet erittäin ankaran, mutta usein oikeel- 

 lisen arvostelun alai siksi, vaikka hän, vähän yksipuolisesti, tunnusti ainoastaan 

 itä-suomalaisen murteen oikeaksi, eikä läntistä yhtä oikeutetuksi. Toimitta- 

 malla oppikirjoja hän samalla piti huolta suomen kielen opetuksen kohottami- 

 sesta opistoissa, jota paitsi hänen (1876) perustamansa Kotikielen seura hänen 

 johtamanaan on menestyksellä työskennellyt suomalaisen äidinkielen yhä tar- 

 kemman tuntemisen levittämiseksi. Seura ja hänen oppilaansa osottivatkin kau- 

 niilla tavalla hartaan kiitollisuutensa hänen hedelmikkäästä opettajantoimestaan 



