418 E. J. BONSDORFF. 



antaga, detta är förhållandet, finner man äfven här en lag, som öfverens 

 stämmer med livad vi ofvanför anfört om den sympatiska nervsträngens högre 

 utveckling hos de i serien lägre stående vertebrerade djuren, och att det ce- 

 rebrospinala nervsystemet utvecklat sig hos de vertebrerade djuren, såsom en 

 högre differentiering af det gangliösa nervsystemet. Detta antagande står i 

 fullkomlig öfverensstämmelse med de resultat, som vunnits genom komparativ 

 anatomisk undersökning af djur, som stå på olika höjd af den skala, som den 

 naturliga djurserien i detta afseende framställer; ty af den komparativa ana- 

 tomin har man inhemtat, att, då hos de i serien lägst stående djuren orga- 

 nerna äro ganska få och enkla, dessa, hos de högre utvecklade djuren tilltaga 

 i antal och utveckling genom en så kallad differentiering af de enkla orga- 

 nerna hos de lägre stående djuren. Den symmetriska kroppsformen hos de 

 vertebrerade djuren, i förhållande till de icke vertebrerade, är orsak dertill, 

 att de nerver, som i periferisk riktning utgå från ryggmärgen eller hjernan, 

 förgrena sig endast på den sida af kroppen hvilken de tillhöra, utan att någon 

 kommunikation mellan nerverna från hvardera sidan äger rum i medellinien af 

 kroppen, ett förhållande som är orsak dertill, att halfsidig förlamning af rö- 

 relse eller känselförmågan är ett utmärkande symptom vid patologisk afvikelse 

 inom den ena eller andra hälften af det centrala cerebrospinal-nervsystemet. 

 Nervsystemets funktion är, att leda innervatim centripeialt, såsom fallet är med 

 de sensibla nerverna, eller centrifugalt genom de motoriska nerverne. Låtom 

 oss nu abstrahera från de förstnämnda, så är det klart, att kontraktil väfnad 

 erfordras, för att de i centrifugal riktning ledande nerverna skola kunna fram- 

 kalla någon effekt. Inom djurkroppen finnes, såsom väl bekant, två arter af 



uppfattning härleder sig från den tid, då vi såsom Prosector öfvervakade de medicine studeran- 

 denes praktiska arbeten på anatomisalen. Vi iakttogo nemligen, att pars cervicalis n. sympathici 

 och ganglion cervicale supremum hos olika individer uppträdde under en ganska olika grad af 

 utveckling i materielt hänseende. Detta fastade vår synnerliga uppmärksamhet och erforo vi, då 

 vi betraktade anletsdragen hos dem, som hade' en starkt utvecklad pars cervicalis n. sympathici, att 

 dessa tillkännagåfvo en hög grad af enfald, relativt till dem som hade denna del af nervsystemet 

 mindre starkt representeradt. Med anledning af detta intryck, yttrade vi, vid ett tillfälle, då till 

 anatomisalen hemtades ett lik, som utmärkte sig genom ovanligt enfaldiga anletsdrag, för de när- 

 varande medicine studerandene: „detta är ett subject, som egnar sig för preparering af det sympa- 

 tiska nervsystemet; ty, hans alldeles ovanligt enfaldiga anletsdrag gifna tillkänna, att hans sympatiska 

 nervsystem är starkt utvecklade. Detta bekräftades genom den anatomiska undersökningen, som ådaga- 

 lade, att ganglion cervicale supremum hos honom sträckte sig något afsmaluande ända till ganglion 

 cervicale medium och derifrån, mera aftagande i styrka, till ganglion cervicale infimum, som, full- 

 ständigt förenadt med ganglion thoracicum primum, bildade ett stort ganglion. Denna uppfattning 

 var äfven anledning dertill, att vi, för utredning af pars cephalica n. sympathici, år 1843 företogo oss 

 att undersöka cerebralnerverna hos fåret, hvilken afhandling, anatomisk Beskrifning af cerebralnerverna 

 och pars cephalica nervi sympathici hos Ovis aries, blifvit offentliggjord i Acta Societatis scientiarum 

 Fennicse Tom. II. 



