Fysiologiska betraktelser öfver den närmaste orsaken till Epilepsin. 423 



gliösa nervsystemets periferiska utgrening finner man, att detta uteslutande 

 utgöres af den kontraktila väfnad, som icke beror af viljans inflytande. Väl 

 bekant är, att glatt muskelväfnad förekommer i arterernas och venernas mem- 

 braner, likasom i de afsöndrande körtlarnas utförsgångar, uterus m. m. Dess- 

 utom förekommer samma väfnad i hela tarmkanalen. Häraf följer, att detta 

 nervsystem utöfvar kontraherande inflytande på tarmkanalens, blodkärlens, framför 

 allt arterernas och körtelutförsgåugarnas muskelväfnad. Tarmkanalens peri- 

 staltiska och antiperistaltiska rörelse, blodkärlens och körtelutförsgångarnas tonus 

 är den fysiologiska följden af detta inflytande. Den omedelbara följden af 

 arterväggarnas olika tonus är, att arterens större eller mindre lumen beror af 

 det större eller mindre inflytande detta nervsystem utöfvar på de kontraktila 

 elementerna i arterens väggar, sålunda, att, ju svagare detta inflytande är, 

 desto större är äfven dess lumen, och i samma förhållande innehåller äfven 

 arteren en större qvantitet blod, med långsammare blodcirkulation såsom den 

 fysiska följden af detta förhållande. Ökas nu de vasomotoriska nervernas in- 

 flytande på artererna, är det klart, att den omedelbara följden häraf är, att 

 strömbädden blir mindre, med hastigare blodcirkulation till påföljd. Såsom 

 följd häraf framträder, om hjertats aktion är oförändrad, ökad temperatur i de 

 kroppsdelar, hvarest strömbädden är förminskad, emedan ämneomsättningen 

 mellan blodet i kapillarkärlen och nutritionsvätskan framför allt äger mun vid 

 hvarje hjertats systole, till följd af det ökade tryck, som verkar på blodet i 

 kapillarkärlen. En ökad exosmos och endosmos mellan blodet och nutritions- 

 vätskan är häraf en följd, och den omedelbara följden af denna stegrade dif- 

 fession är ökad temperatur i dessa delar, då denna är en följd af den stegrade 

 ämneomsättningen. Detta kontraherande inflytande på artererna kan genom 

 retning ökas till den grad, att cirkulärfibrerna kontraheras, så att arterens 

 lumen sammansnöres till den grad, att blodcirkulation lokalt afbrytes. En fy- 

 siologisk sanning är, att en väfnads fysiologiska funktion står i ett oskiljaktigt 

 sammanhang med en oafbrutet fortgående ämneomsättning i dess väfnad. Om 

 nu denna fysiologiska sanning här tillämpas, är det klart, att, i sådan händelse 

 att, af en eller annan anledning, en arter, som afsänder grenar, hvilka tillföra 

 en väfnad materialet för ämneomsättningen i densamma, sammansnöres till den 

 grad, att blodcirkulation här afbrytes, äfven möjligheten af väfuadens fysiolo- 

 giska funktion afbrytes, hvilket afbrott gifver sig tillkänna på olika sätt, allt 

 efter beskaffenheten af den väfnad, i hvilken denna afvikelse från det normala 

 förekommer. För att närmare förtydliga vår mening, anse vi oss böra anföra 

 några exempel : 



