436 E. J. Bonsdorff 



det oss klart, att de kunna hänföras till en sjukligt förhöjd sensibilitet eller 

 såsom Schroeder van der Kolk, Brown Sequard, Reynald och Nothnagel 

 hafva uttryckt sig, förhöjd irritabilitet i pons Varoli och medulla oblongata, 

 hvilka innehålla centra för reflexrörelser *). Förr än vi öfvergå till en närmare 

 analys af de mångfaldiga orsaker, som dels disponera, dels omedelbart fram- 

 kalla det epileptiska anfallet, anse vi oss böra meddela en del af de åsigter, som 

 uttalats af utmärkte författare på detta område. 



Schroeder van der Kolk, Kussmaul, Tenner, Brown Sequard, Nothnagel 

 m. fl. anse sig hafva ådagalagt, att utgångspunkten för de epileptiska konvul- 

 sionerna bör förläggas i medulla oblongata och pons. Varoli. Nothnagel 

 antager, att pons Varoli innehåller ett motoriskt centrum, som utöfvar infly- 

 tande på alla de muskler, som tillhöra bålen och extremiteterna, då, enligt 

 Schroeder van der Kolk medulla oblongata innehåller ett centrum, som utöfvar 

 ett bestämmande inflytande på de motoriska cerebralnerverna. Med anledning 

 af dessa forskares resultat, anser Niemeyer **) sig kunna antaga, att medulla 

 spinalis icke kan betraktas såsom säte för den epileptiska krampen, utan att 

 densamma funktionerar endast såsom ett ledningsorgan. De anförda motoriska 

 centraldelarna befinna sig, enligt N, hos epileptici i ett sjukligt förhöjdt ret- 

 barhetstillstånd, så att krampsymptomer hastigt uppträda under inflytande af 

 olika slag af retning. Men att det i medulla oblongata belägna vasomotoriska 

 centrum deltager i denna abnorma retlighet, kan man sluta deraf, att, ofta i 

 begynnelsen af det epileptiska anfallet, de yttre artererna kontraheras och en 

 intrakraniell kärlkontraktion blifvit ådagalagd med tillhjelp af ögonspegeln. 

 Denna intrakraniella kärlkramp förorsakar en hjernanemi, och sedan, genom 

 Kussmauls experiment, blifvit ådagalagdt, att hjernanemi hos djur framkallar 

 symptomer liknande dem, som utmärka Epilepsin, ansåg man det epileptiska 

 anfallet, såsom en följd af anemi i stora hjernan. Nothnagel antager, att 

 retningen af det vasomotoriska centrum och den motoriska centralapparaten 

 äro koordinerade faktorer. Den första framkallar anemi, som till en del 

 gifver sig till känna i de periferiska delarna af kroppen, men hufvudsakligen 

 i hjernan, såsom Coma, den senare åter förorsakar de motoriska symptomerna 

 under anfallet. N. anser dock, att Coma, endast i begynnelsen af det epi- 

 leptiska anfallet, låter hänföra sig till anemi i hjernan, framförallt i dess 

 kortikalsubstans; ty, under förloppet af anfallet, inträder en blodkongestion i 



*) Nothnagel uttrycker det inflytande, som orsakerna till Epilepsi utöfva sålunda, att de föranleda 

 utvecklingen af en epileptisk furändring i medulla oblongata 1. c. pag. 202. 



**) Lehrbuch der speciellen Pathologie und Therapie bearbeitet von D:r Ei-g, Seitz. Zehnte 

 Auflage. Berlin 1879 pag. 423, 



