Fysiologiska betraktelser öfiier den närmaste orsaken till Epilepsin. 441 



blodtilloppet till hjernan afbrytes, med afbruten ämneomsättning i hjernans 

 väfnad såsom följd. Denna störing framkallar förlust af medvetandet, åtföljd af 

 omvexlande tonisk och klonisk kramp, hvilka symptomer, med omvexlande styrka, allt 

 efter graden af arterens kontraktion, fortfara, till dess den krampartade samman- 

 snörningen af carotis och a. vertebralis gifvit vika, och blodcirkulationen genom, 

 densamma blifvit fullständigt återställd, och i sammanhang härmed ämneomsättnin- 

 gen i hjernans väfnad återgått till det normala. Såsom orsak till den mer eller 

 mindre comatösa sömn, som ofta följer efter ett öfverståndet epileptiskt anfall, 

 antaga vi en venös blodkongestion i hjernan, till följd af mer eller mindre 

 hindradt blodaflopp genom de venösa kärlstammarna, och häraf föranlcdt tryck 

 på hjernans väfnad. 



Då man nn tager i betraktande det nära anatomiska sammanhang, som 

 äger rum mellan de centripetalt ledande sensibla nerverna och det gangliösa 

 nervsystemets centraldel, kan man, såsom oss synes, lätt förklara orsaken der- 

 till, att intryck under den mest olikartade form på sinnes- eller känselnerverna 

 genom dessa ledas centripetalt till det gangliösa nervsystemets centraldel, och 

 här framkalla en retning, som, i centrifugal riktning, leder intrycket till de 

 vasomotoriska nerverna, hvaraf framgår såsom effekt kontraktion af carotis 

 och a. vertebralis. Inträffar denna kontraktion hastigt, så att dessa arterers 

 lumen omedelbart sammansnöres till den grad, att blodcirkulationen afbrytes, upp- 

 träder det epileptiska anfallet utan prodromer, men inträder denna kontraktion 

 småningom, så att arterens lumen förminskas med hastigare blodcirkulation, 

 såsom fysisk följd af den minskade strömbädden, föregås anfallet af svindel, 

 susning i öronen m. m. Denna på fysiologiska grunder hvilande uppfattning 

 af den närmaste orsaken till det epileptiska anfallet afviker från den rådande 

 åsigten, och kan förefalla en och annan af dem, som läsa denna afhandling, 

 fantastisk och uppgjord a. priori. Det senare är äfven fallet, och en följd 

 •deraf, att vi, vid behandlingen af de epileptici, som anlitat vårt biträde, velat 

 uppgöra en plan, enligt hvilken vi skulle genomföra behandlingen af denna 

 svåra sjukdom; ty endast en sådan metod skänker den praktiska läkaren en 

 tillfredsställelse, som saknas hos den, hvilken behandlar sjukdomar med så 

 kallade specifika medel *). Den förra metoden gör anspråk på eftertanke, den 

 senare handlar utan någon på förhand uppgjord kurplan. Vi blefvo derför 

 angenämt öfverraskade, då vi för kort tid sedan erhöllo kännedom om den 

 stora kirurgen A. Coopers experiment, hvilka vi anse oss här böra meddela. 



*) Vi för vår ringa del känna icke flere än tvä specifika medel, kinin för Febris intermittens 

 och qvicksilfverpreparat för Syphilis. 



56 



