tioner, med hvilka han snart nog införlifvade arter äfven från andra områden 

 än Finlands. Att han sålunda betraktade sällskapets uppgift och särskildt 

 dess ihärdiga vägran att utsträcka sin verksamhet utom Finlands gränser med 

 andra ögon, än många bland dem, hvilka just i denna patriotiska begränsning 

 sågo den främsta garantin för dess framtid, är icke onaturligt. Denna påtag- 

 liga brist på intresse för sällskapet framstod emellertid äfven famgent, också 

 sedan Mäklin, då vorden docent, pä grund af från sällskapet den 11 maj 1858 

 utfärdad anhållan, ånyo inträdde i detsamma. Med undantag af i polemiska 

 fall, syntes han sa mycket som möjligt undvika all beröring dermed och dess 

 utgifna skrifter innehålla icke heller en enda afhandling af hans hand. Då 

 nämnda sällskap just utgör arbetshärden för naturalhistoriens unga adepter hos 

 oss, har man, hvilka talande skäl än må hafva förefunnits för denna Mäklins 

 kylighet mot detsamma, icke kunnat annat än beklaga detta. Bland de skäl, 

 hvilka emellertid afhöllo honom från ett lifligare deltagande i nämnda sällskaps 

 förhandlingar, bör framhållas äfven det att han betraktade den slags publika- 

 tioner, som består i blotta fannistiska förteckningar, ofta af ganska lokal natur, 

 såsom föga vetenskapliga; och, såsom känät, tillhöra icke så få af de af Sällskapet 

 pro Fauna et Flora Fennica utgifna afhandlingar just denna art af arbeten, 

 mot hvilka Mäklin särskildt i en uppsats om „den ornithologiska nomenklatu- 

 ren" (1863) nog strängt uttalat sig. 



Mäklin hade emellertid il. 22 juni 1849, några månader efter det han 

 anstäldes såsom e. o. amanuens vid zoologiska museet, absolverat sin kandidat- 

 examen med högsta betyg i zoologin och botaniken samt i fysiken. Af de tio 

 år, han sålunda varit student, hade han likväl af ekonomiska skäl nödgats 

 långa tider vistas på konditioner i landsorten. Härunder vidgade han i vä- 

 scndtlig mon sina entomologiska studier och gjorde stora samlingar, riktande 

 den finska insektfaunan med talrika, delvis synnerligen intressanta nykomlingar, 

 hufvudsakligen från det jemförelsevis ännu föga kända östra Finland, men äf- 

 ven från Helsingforstrakten. Ar 1847 hade han dessutom, sedan han dispu- 

 terat pro excercitio med en liten, grefve Mannerheim tillegnad afhandling „Ad 

 eognitionem specierum Fennicarum genens Mycetopori symbolae", företagit en 

 naturalhistorisk resa till Kuusamo Lappmark och nordöstra Finland och isyn- 

 nerhet från denna medfört mycket af intresse. Hans rykte såsom entomolog 

 hade äfven redan hunnit öfver Finlands gränser och han blef kallad till leda- 

 mot af Société Impérial des Naturalistes de Moscou 1845 samt af Entomolo- 

 gischer Verein i Stettin 1847. I den af det förra af dessa sällskap utgifna 

 Bulletin hade han äfven publicerat tvenne afhandlingar, neml. „Novae in Fauna 

 Fennica Coleopterorum species" (1845) och „Coleoptera myrmecophila fennica" 

 (1846). Isynnerhet denna senare afhandling är af icke så ringa betydenhet 



