den, lemnade författaren tillfälle att följa flere hos oss inhemska arters ut- 

 bredning åt öster ända till Stilla Hafvets vestra strand. Stödd på dessa sam- 

 lingar och några förut utgifna verk öfver gamla och nya verldens nordiska 

 faunor samt förberedd till sitt arhete genom de i de ofvan omtalade „Nach- 

 träge" till grefve Mannerheims „Käferfauna der Aleutischen Inseln, der Insel 

 Sitcha und Neu-Californicns" nedlagda studier, uttalar Mäklin den åsigt att 

 den Skandinaviskt-finska Norden icke eger något enda egendomligt fauna-ele- 

 ment, utan att alla der lefvande insekt-arter antingen förekomma i de flesta 

 länder i Europa, åtminstone i mellersta Europa, eller ock, livad angår de bo- 

 reala arterna, inkommit från Sibirien öfver Ryssland. Talrika exempel anföras 

 såsom belysande för detta påstående och Mäklins afhandling rönte äfven snart 

 det erkännande att, öfversatt till tyskan, publiceras i Stettiner Entomologische 

 Zeitung samt att i Wiegmans Archiv für Naturgeschichte erhålla omdömet att 

 vara ett ytterst gediget arbete. 



Detsamma gäller äfven om hans för docentur den 12 maj 1855 ventile- 

 rade disputation „Bidrag till kännedom om så kallade vikarierande förmer 

 bland Coleoptera i norden". Med vikarierande former förstås nemligen sådana 

 ytterst närstående arter, hvilka, livad nu särskildt det norra Europas fauna 

 beträffar, i nordöstra delen af Asien och i de nordligaste delarne af Amerika 

 representera våra nordiska djurformer; och förf. kommer till det resultat att 

 det område, der dessa vikarier uppträda, i allmänhet sammanfaller med de 

 isothermiska linierna och med de gränser, som utmärka de finska och lappska 

 djurarternas förekommande i dessa båda verldsdelar. Det var isynnerhet genom 

 hr Holmbergs ytterst rika, under en resa kring jorden hopbragta samlingar, 

 Mäklin sattes i tillfälle till de komparativa studier, han i förevarande afhand- 

 ling nedlagt. Dessa studier samt öfverhufvud hans arbeten i djurgeografin 

 hafva för öfrigt blifvit af en genomgripande betydelse för hela hans uppfatt- 

 ning af och hans förhållande till den nyare naturforskningens resultat, sådana 

 de utmynnat i Darwins evolutionslära. 



Den omständighet att jämte den amerikanska representanten äfven stundom 

 den motsvarande europeiska formen finnes utbredd till eller jemväl uti Nord- 

 Amerika synes honom osvikligen vittna emot antagandet af att den ena endast 

 vore en under andra geografiska förhållanden transformerad ras af den andra, 

 men deremot bevisa att de utgöra verkligen ursprungligen skilda arter från 

 olika s. k. skapelsecentra. Afsedt från ofvanstående uppfattning, måste emeller- 

 tid medgifvas att Mäklin i sin afhandling framhållit åtskilligt, af värde. Sålunda 

 har han onekligen naturligare än prof. Schmarda i dennes arbete „Die Geo- 

 graphische Verbreitung der Thiere" begränsat de nordiska djurens utbrednings- 

 område, i det han dragit gränsen öfver södra delen af Österbotten, vidare åt 



