han sig äfven för bestämmandet af den politiska gränsen såsom den enda prak- 

 tiskt användbara för det Finska naturalhistoriska området, en åsigt, som han 

 sedermera gentemot flere yngre författare ihärdigt försvarat. 



Ar 1861 sattes Mäklin i tillfälle att göra en vetenskaplig resa till Sve- 

 rige och Tyskland samt derpå följande är en dylik till Sverige, Tyskland, 

 Frankrike, Belgien, Holland och Danmark. Han gjorde härunder talrika be- 

 kantskaper med utlandets främste entomologer och tillgodogjorde sig flitiga 

 studier vid kontinentens förnämsta så publika, som privata museer. Dessa re- 

 sor belfvo för honom af stor betydelse, i det han derunder knöt en mängd 

 förbindelser, hvilka satte honom i stånd att vid hemkomsten betydligt utvidga 

 sin vetenskapliga verksamhet. 



Detta visade sig redan under åren 1862 och 1863, hvilka år han tillika 

 förestod professionen i zoologi, såsom redan tidigare åren 1860 — 1861 och 

 senare en del af 1865 — 1867, i det han nu derjämte begynte utveckla en be- 

 tydande produktivitet såsom entomologisk skriftställare. Han hade nu på all- 

 var utsträckt sina studier långt utom Finlands fauna och riktade Vetenskaps- 

 Societetens Akter med icke mindre än sju, delvis rätt vidlyftiga, värdefulla af- 

 handlingar af synonymiskt eller mesta dels monografiskt innehåll. Särskildt 

 de monografier, hvilka behandla exotiska Heteromerer, äro af bestående värde, 

 likasom äfven Mäklins senare publicerade digra arbeten öfver former, hörande 

 till samma insektgrupp, hvilken fortfarande förblef den, som mest intresse- 

 rade honom. 



År 1863 valdes Mäklin till Societetens ordförande och höll vid nedläg- 

 gandet af denna hederspost på årsdagen den 29 april 1864 ett föredrag, be- 

 handlande „Darwins teori om uppkomsten af djur och vext arter", hvilket på 

 sin tid väckte icke ringa uppmärksamhet bland publiken och i pressen. Här 

 är icke stället att närmare redogöra för detta föredrag och de inkast emot 

 denna för hela naturvetenskapen epokgörande teori, Mäklin deri, hufvudsakii- 

 gen stödjande sig på fakta från djurgeografin, framhållit, och hvilka inkast 

 han sedermera ända till slutet af sitt lif troget vidhållit, såsom framgår af det 

 program vid professor E. Hjelts installation, han i egenskap af fysisk-mate- 

 matiska sektionens då varande dekanus kort före sin död utgaf. Nämnas må 

 endast att likartade inkast mången gång blifvit gjorda och lika ofta bemötta. 

 Icke heller uthärda Mäklins egna, särskildt i det omnämnda programmet uttalade 

 åsigter på minsta sätt en strängare vetenskaplig granskning. Nekas kan emeller- 

 tid icke att dessa Mäklins afhandlingar röja mycken kännedom af djurgeogra- 

 fiska fakta, om än de slutsatser, han dragit af dessa och den bevisningskraft, 

 han tillmätt dem, ingalunda kunna gillas. Den öppenhet, med hvilken han 

 uppträdde mot idéer, hvilka redan till stor del så rotfästat sig hos den all- 



•i 



