10 



manna opinionen, särskildt inom de literära samhällslagren, att deras motstån- 

 dare på grund af sina afvikande åsigter icke så sällan stämplats såsom oför- 

 mögna af högre vetenskaplighet, förtjenar emellertid allt erkännande, om man 

 äfven måste beklaga att Mäklin icke alltid sjelf höll sig inom gränserna för 

 den vetenskapliga diskussionen. 



Statsrådet Nordmann hade emellertid den 2G febr. 1866 erhållit afsked 

 såsom emeritus och d. 25 juni s. å. aflidit. Mäklin beredde sig då att ansöka 

 den lediga zoologie-professionen. Redan förut hade han genom en mängd 

 uppsatser i Societetens Öfversigt, särskildt i ornitologi och ichtyologi, visat sig 

 ega insigter äfven i andra grenar af zoologin, än entomologin. Hans entomo- 

 logiska arbeten rönte äfven i utlandet allt mer erkännande och han kallades 

 sålunda till ledamot år 1860 af Naturforskande Sällskapet i Bamberg samt 

 1861 af Entomologischer Verein i Berlin. Dessutom nämndes han år 1867 

 till hedersledamot af Societas entomologica rossica. Samma år utgaf han i 

 åttonde tornen af Societetens Akter sin stora „Monographie der Gattung Stron- 

 gylium", ett omfattande och på material från de förnämsta museer i Europa 

 grundadt deskriptivt arbete, det onekligen förnämsta;, Mäklin efterlemnat, i 

 hvilket äro beskrifna närmare trehundra arter, de flesta förut okända. 



Det hade måhända ursprungligen varit Mäklins afsigt att använda detta 

 i sitt slag särdeles framstående arbete såsom spécimen för professionen. Men 

 han insåg riktigt nog att dylika rent deskriptiva verk, de må sedan för öfrigt 

 såsom sådana ega huru stort värde som helst, icke rätt lämpa sig för detta 

 ändamål. Mäklin hade icke försummat att följa med tidsströmningarne i sin 

 vetenskap och hade icke kunnat förblifva blind för den allt större och större, 

 med skäl fullt berättigade rol, den komparativa anatomin begynt spela inom 

 den vetenskapliga zoologin. Sjelf hade han gjort sina grundläggande studier 

 under en tid, då systematiken, bygd på yttre karakterer, ännu var så godt 

 som allena rådande och då, särskildt hos oss, kännedomen om den organiska 

 naturen inskränktes till det, som erbjöds i faunistiska och deskriptiva hand- 

 böcker. Mäklins hog och anlag lågo äfven afgjordt åt dessa sist nämnda, ty 

 också under en senare period togo hans arbeten icke någon annan riktning, 

 utan fortfor han allt framgent att nedlägga frukterna af dessa i delvis rätt 

 vidlyftiga och rikhaltiga beskrifvande afhandlingar. Väl egde den komparativa 

 anatomin vid vårt universitet en äfven långt utom vårt lands gränser berömd 

 målsman i E. J. Bonsdorff, men det synes såsom om hans arbeten icke utöfvat 

 något synnerligt inflytande på Mäklins studier, åtminstone icke förmått leda 

 dem in i någon ny strömfåra. Att Mäklin likväl mången gång sjelf insåg bri- 

 sten i denna sin utveckling är säkert, likasom äfven att han fullt förstod att 

 uppskatta den stora vigten och betydelsen af anatomiska studier. 



