12 



Ty om han än vid sin tolkning af foglarnas os coracöideum, hvilket lian i lik- 

 het med Bonsdorff anser motsvara däggdjurens clavicula, nog vidlyftigt be- 

 handlat en anatomisk fråga, så kan man dock allraminst åt sådana grunder, 

 som dem han sökt för foglarnas systematiska ordnande, tillerkänna benämnin- 

 gen „vetenskapliga". 



På grund af ofvan refererade afhandling och måhända än mer med hän- 

 syn till sina tidigare långvariga meriter såsom lärare och musei-intendent ut- 

 nämndes Mäklin till ordinarie professor i zoologien den 15 november 186 7 

 och såsom sådan verkade han sedermera oafbrutet till sin den 8 januari detta 

 år inträffade död. 



Vetenskaps Societetens skrifter fingo under denna tid af hans hand mot- 

 taga en mängd afhandlingar. Så beskref han i tionde tornen af Acterna i 

 fyra särskilda större arbeten: „Neue Mordelliden", „Neue Canthariden", „Neue 

 Statira-arten" och „Neue Cisteliden" och i Öfversigten af Förhandlingarnc 

 ingå talrika smärre meddelanden dels af deskriptiv natur, dels redogörande 

 för gåfvor till och naturalster i zoologiska museet. Hans sista mer betydande 

 arbete är deremot publiceradt i Kongl. Svenska Vetenskaps Akademiens Hand- 

 lingar, 18:de Bandet (1881) och utgör en förteckning öfver „Coleoptera, in- 

 samlade under den Nordenskiöldska expeditionen 1875". 



Under de par sista åren hade Mäklins helsa begynt vackla. Det hjert- 

 lidande, hvaraf han besvärades, gaf sig flere gånger på ett våldsamare sätt 

 tillkänna. Dock fortsatte han sin tjenstgöring med oförminskadt nit och fun- 

 gerade derjämte såsom dekanus för fysisk-matematiska sektionen. Såsom lä- 

 rare och tjensteman utmärkte sig Mäklin genom en nästan skrupulös noggran- 

 het, som äfven lemnat spår efter sig i hans behandligssätt af vetenskapliga 

 frågor, der någon gång i andras ögon ganska oväsendtliga detaljer särdeles 

 minutiöst afhandlas. Vid fakultets och konsistorii sammanträdena förfäktade 

 han ej sällan med stor ifver den åsigt, han engång ansåg såsom rätt. Att 

 han dervid understundom kom i kollision med sina embetsbröder kunde icke 

 undvikas, särdeles då man icke kunde frånkänna honom en viss liflighet i lyn- 

 net, som någon gång kunde få karakteren af häftighet. 



Det länge hotfulla hjertlidandct slutade den 8 januari efter blott par da- 

 gars sjukdom hans verksamma lif. Förutom saknande kamrater efterlemnade 

 Mäklin en ömt tillgifven maka, hvars trofasta omvårdnad lindrat mången plåga 

 under hans sista sjukdoms-period. Han gifte sig nemligen år 1863 med Ma- 

 ria Augusta Elisabeth von Tobiesen, i hvilket äktenskap han haft tre söner. 

 Såsom entomologisk författare skall Mäklin alltid intaga en framstående 

 plats och att han af sina samtida icke underskattats, derom föreligga flere vitt- 

 nesbörd. Mäklin hade, såsom nämndt, på sina resor — eii ny resa till Tysk- 



