ligger på en höjd vid stranden af den lilla insjön Valkjärvi, norrom -Sammatti 

 kyrka, ungefär midt emellan denna och Lojo-Nummis kyrka. Trakten är bergig 

 och beväxt med hög skog, hvilket jemte de många sjöarne ger den ett äkta 

 Finskt uttryck, liksom befolkningen der är helt och hållet Finsk. Föräldrarne 

 voro sockneskräddaren Fredrik Johan Lönnrot och Ulrika Andersdottcr; bar- 

 nen i det fattiga hemmet voro inalles 7, 5 söner och 2 döttrar. De öfriga 

 sönerna fingo hvardera två förnamn, men den i ordningen fjerde sonen blott 

 ett, såsom det berättas, af följande anledning : den som å fadrens vägnar förde 

 barnet till prestens bostad för att döpas, hade under vägen totalt glömt bort 

 namnen, hvarföre kapellanen Gabr. Procopaeus rådfrågade almanachen för den 

 dagen — det var nemligen den 17 april — och döpte så barnet med det i 

 dubbel mening profetiska namnet Elias. Om de ursprungligen tillämnade för- 

 namnen sålunda alltför hastigt glömdes, kommer deremot det namn barnet 

 tillfälligtvis fick att lefva i så mycket långvarigare minne. Slägtnamnet Lönn- 

 rot lärer fadren ha tagit från en i trakten befintlig, af vildt växande lönnar 

 omgifven bäck, Vaahteroja, med dåförtiden bruklig försvenskning. Barnet upp- 

 växte i fattigdom, men med samma hurtiga mod som allt framgent, och bi- 

 trädde redan tidigt fadren i skräddareyrket; hvaraf hände att Lönnrot ännu 

 såsom fullmogen man kunde visa prof på synnerlig konstfärdighet i sömnad. 

 I allmänhet utmärkte han sig alltid för mycken händighet och var ännu på 

 gamla dagar skicklig i snickeri-arbeten. För sin förmåga att redan vid 6 års 

 ålder lära sig Svebilii katekes på Finska utantill, fick gossen 1810 vandra till 

 Ekenäs pedagogi och der ånyo lära sig samma katekes utantill, men den gån- 



o 



gen på Svenska; skickades sedermera 1812 till Abo katedralskola, der lärarne 

 funno gossen vara qvick i Finskan, men ganska klen i Svenskan, och derföre 

 mycket tvekade om han alls skulle kunna emottagas. Han fick dock af barm- 

 hertighet stanna qvar i skolan, tills efter ett par år medellösheten åter dref 

 honom bort. Kom så för några terminer till Borgå gymnasium, der han un- 

 der ferietiden vandrade omkring i socknarna och sjöng ihop 6 tunnor råg till 

 lifsuppehälle, på samma sätt som Luther i Eisenach med sång förskaffade sig 

 medel att fortsätta sin skolgång. Liksom Luther fann äfven Lönnrot hela lef- 

 naden igenom sin bästa vederqvickelse af musiken, särdeles kantelespel, och 

 sysslandet med sånger utgjorde en betydlig del af hans lifsgerning. I Kajana 

 gjorde han åt sig en kantele af egen uppfinning, med dubbelt antal strängar 

 mot det vanliga, och på den spelade han sedan allt framgent med konstfärdig 

 hand, så ofta han unnade sig någon stunds hvila från arbeten. När det ihop- 

 sjungna förrådet tagit slut, nödgades han åter lemna Borgå gymnasium och 

 hamnade såsom apotekselev 1820 i Tavastehus, der han på lediga stunder lärde 



