sig nästan utantill Sjögrens Latinska lexikon med dess .ymniga fraseologi. 

 Dcrigenom vann lian med sin medfödda språktalang någorlunda färdighet att 

 tala och skrifva Latin, som den tiden värderades ganska högt och hjelpte ho- 

 nom ett godt stycke fram mot målet. Ty när läkaren Sahelli vid en apoteks- 

 inspcction roade sig med att tilltala eleverna på Latin, svarade Lönnrot så 

 fermt och fyndigt, att läkaren beslöt förhjelpa den lofvande eleven till student- 

 examen i Abo. Dit kom han och genomgick sin examen den 10 oktober 

 1822, ungefär samtidigt med Runeberg och Snellman. Af allt detta synes, att 

 den så ofta afbrutna undervisning han åtnjutit i skolorna måste hafva varit 

 ganska bristfällig, ingalunda egnad att grundlägga lärdom; de grundliga in- 

 sigter han sedermera visade sig äga, måste han ha skaffat sig på egen hand, 

 varit en „sjelfgjord man" i kunskapsväg såväl som i allt annat. Man kan ej 

 annat än förvånas öfver den starka kunskapsdrift som förmådde gossen att 

 alltjemt sträfva framåt, ehuru hindren som ställde sig i vägen syntes vara nä- 

 stan oöfverstigliga. De tolf åren 1810 — 22, således ifrån hans 8:de till hans 

 20:de lefnadsår, eljest för bättre lottade den lyckligaste åldern, voro deremot 

 för den fattige, till bildning sträfvande ynglingen en ganska hård tid, en rätt 

 sträng försakelsens skola, den han likväl utan minsta klagan genomgick med 

 det lugna hjeltemod, som anses tillhöra Finska folkkaraktären. 



o 



Såsom student i gamla Abo kunde han uppehålla sig medelst barnaunder- 

 visning, och kom såsom informator i arkiater Törngrens hus, der han en lång- 

 tid hade sitt egentliga hem samt sommartiden fick vistas på Laukko gård i 

 Vesilax, en trakt der Vestfinska dialekten talas renast. Vid denna tid begynte 

 Lönnrot förbereda sig till sin egentliga mission, Finskans utbildning till kul- 

 turspråk, genom att flitigt studera Turan viikko-sanomat, R v. Beckers Finska 

 grammatik, Judens talrika små dikter och isynnerhet Z. Topelii: „Suomen kan- 

 san vanhoja runoja", hvilka begynte utkomma samma år Lönnrot genomgick 

 studentexamen (1822 — 26). Alla dessa hänvisade till östra Finland, såsom 

 hemmet för en genuinare Finska än den då i skrift brukliga, och han anade 

 tidigt att rika språkskatter stodo att hemta derifrån, om blott tillfälle till de- 

 ras uppsökande någongång förunnades honom. På jemförelsevis kort tid, om 

 man besinnar att han derunder äfven informerade barn, undangjorde han sin 

 filosofie kandidat-examen den 11 juni 1827, sedan han kort förut disputerat 

 „De Väinämöine priscorum Fennorum numine", och dermed redan i sin första 

 tryckta skrift utpekat riktningen af sin framtida verksamhet. Nu stod hans 

 lust för forskningsfärder icke mer att hejda, han gaf sig tidigt 1828 ut på 

 vidsträckta vandringar ifrån Laukko genom Tavastland, Savolax och Finska 

 Karelen, uppsökande företrädesvis de minst odlade trakterna, der språket och 



