sångerna bäst bibehållit sig. Ifrån och med Lönnrots nyssnämnda disputation 

 om Väinämöinen begynte hans för alltid minnesvärda arbete i den Finska 

 bildningens tjenst, det han sedan fortsatte oaf brutet och oförtröttad till sin 

 lefnads sena höst, i fulla 56 år, med en uthållighet utan like. Gamla Åbo 

 lades i aska och universitetet flyttades från vestern till midten af landets södra 

 kust, vid samma tid ungefär som genom Lönnrots trägna vandringar en ny 

 dag randades för Finska litteraturen och national-medvetandet vaknade. Under 

 sista året af Åbo akademis tillvaro hade visserligen ett ganska betydande verk 

 i samma ämne sett dagen, nemligen Gustaf Renvalls med god vetenskaplig 

 kritik utförda Finska lexikon, men dels brann en betydlig del af upplagan upp 

 i Åbo brand, dels var det med sina Latinska och Tyska bemärkelser mera 

 egnadt att begagnas af lärda språkforskare i Europa än af egna landsmän, 

 hvarföre det på national-litteraturen icke utöfvade så stort inflytande, som man 

 eljest haft skäl att vänta. Lönnrot inslog en annan väg och den ledde säkrare 

 till målet. 



Litterära forskningar allena gifva dock i vårt land intet bröd åt forska- 

 ren, derförc måste Lönnrot, liksom hvarje annan, förskaffa sig en tjenst; han 

 valde den medicinska banan, utan att egentligen ha några bestämda anlag för 

 läkare-yrket. Tjenstgöringen i ett apotek, vistelsen i arkiater Törngrens hus 

 och kanske professor Hvassers auderika föreläsningar, bestämde honom för 

 detta val, som ändock bör anses lyckligt, emedan hans Finska forskningar 

 derigenom befordrades, ehuru han alltid förblef en blott medelmåttig läkare; 

 för helsovården har han dock i flere skrifter gifvit rätt goda råd och upplys- 

 ningar, isynnerhet åt allmogen, samt sålunda gagnat. Sin medicinska kurs 

 undangjorde han hastigt, tog kandidat-examen den 14 december 1830, licentiat- 

 examen den 4 maj 1832 och promoverades till medicine-doktor den 20 juni 

 samma år, i sammanhang med universitets-byggnadens invigning. Om somma- 

 ren 1831, när koleran som värst rasade i landets södra del, inkallades han 

 ifrån sina vandringar att tjenstgöra såsom kolera-läkare i Helsingfors och 

 kringliggande socknar, äfvensom Tavastehus. Utan att då ännu vara anställd 

 som läkare, fick han sålunda i en farlig tidpunkt visa prof på uppoffrande nit 

 och belönades af regeringen med en briljanterad ring. Nyss vorden doktor, 

 förordnades Lönnrot den 26 sept. 1832 att förrätta provincial-läkare-tjenst i 

 norra delen af landet, Uleåborgs och Kajana distrikt, der hungersnöd och 

 hungersjukdomar då förfärligt rasade. Man ser häraf att medicinal-styrelsen 

 ingalunda skonade den unga läkaren ; icke heller skonade han sig sjelf, utan 

 uppfyllde troget sina under sådana förhållanden rätt tunga pligter, med ett 

 jemnmod, som få menniskor ägt i lika grad. Utnämndes till ordinarie pro- 



