vincial-läkare i Kajana den 24 juli 1833, och förblef sedan der bosatt i hela 

 20 år, undertiden raskt fullbordande det ena storverket efter det andra. 



Redan 1829 hade han, såsom en frukt af den första stora forskningsresan 

 1828, begynt utgifva Kantele, en värderik samling af upptecknade folksånger, 

 såväl nya som gamla, i 4 små luften, bland hvilka det fjerde trycktes 1831. 

 Men samlingen ådrog sig då ingen synnerlig uppmärksamhet, ehuru den ganska 

 väl hade förtjent det, och har äfven sedermera råkat i oförtjent glömska; lä- 

 sarne och isynnerhet köparne förblefvo ganska fåtaliga, så att tryckningskost- 

 naden till betydlig del stannade den medellösa utgifvaren till last. Material 

 till ett 5:te häfte förefanns väl, men kunde under sådana förhållanden ej tryc- 

 kas. Då fann man på den utvägen att bilda ett litterärt sällskap, som borde 

 utgifva Lönnrots och andra forskares handskrifter, samt i allmänhet taga den 

 Finska frågan om hand. Lönnrot hade sålunda genom Kantele gifvit anled- 

 ning till Finska litteratursällskapets bildande och uppehöll länge allena dess 

 anseende, ehuru doktor Mårten Lindfors och lektor Keckman allraförst grepo 

 saken an med ifver och ihopsamlade hugade stiftare, bland hvilka, märkvärdigt 

 nog, fem ännu lefva efter 53 års förlopp. Den 16 febr. 1831 beslöts säll- 

 skapets instiftande på ett möte hos lektor Keckman, då Lönnrot förde proto- 

 kollet på Finska. Framtiden utvisade att idén var lycklig och framkommen i 

 rätt tid; denna några få lika tänkandes sammanslutning har blifvit mycket 

 fruktbringande för Finska folkets nationella lif, hufvudsakligen derigenom att 

 bland stiftarne fanns en Lönnrot. Förhållandena voro till en början ingalunda 

 gynsamma. Att händelsevis Sällskapets stiftelse råkade inträffa kort efter juli- 

 revolutionen och midt under Polska upproret, gaf regeringen anledning att be- 

 trakta det med misstänksamma blickar, på statsanslag för befordrande af dess 

 syftemål vågade man icke ens tänka. Den nödiga fonden för skrifters tryck- 

 ning måste sammanbringas genom ledamotsafgifter, men dessa inflöto trögt och 

 sparsamt till följe af de hårda tiderna; hungersnöd rådde i hela norra delen 

 af landet och koleran begynte härja i södra delen, hvarföre universitetet till- 

 slöts om hösten 1831 och intet sammanträde då kunde hållas. Äfven Lönn- 

 rots andra stora vandring, den i Savolax och Kajana härad 1831, afbröts ge- 

 nom kolerans då mera än nu fruktade framsmygande. 



Men de följande åren fortsatte Lönnrot åter med ifver och framgåug sina 

 sångsamlingar, trotsande alla de hinder som idkeligen ställde sig i hans väg. 

 Numera bosatt i närheten af Kalevala-sångernas egentliga hem, Vuokkiniemi 

 i Ryska Karelen, nordost från Kajana, vid den Kemi-elf som utfaller i Hvita 

 hafvet, gjorde han flera forskningsresor (1832 o. f.) till dessa sångx*ika trakter, 

 dit vägledd förnämligast af Z. Topelii den äldres anvisningar. Den trakt, från 



