8 



hvilken Kalevala-rimorna till det mesta härstamma, kan betecknas som ett 

 bredt bälte ifrån Ladoga-stranden rätt norrut upp till de stora sjöarna Tuoppa- 

 järvi, Kuittijärvi och Kiantojärvi, på båda sidor om Rysk-Finska gränsen, nä- 

 stan midt emellan Bottniska vikens norra ända och Hvita hafvet. Dessa vid- 

 sträckta, dittills af all, vare sig öster- eller vesterländsk civilisation oberörda 

 ödemarker hyste en poetisk skatt af ovanskligt värde, som snart skulle för- 

 våna Europa och i betydlig mån höja Finnarnes sjelfkänsla. Underhjelpt af 

 sitt undransvärda minne för vers, sitt stränga ordningssinne i fråga om sam- 

 lingar, och med hela sin själ lefvande sig in i folkets urgamla föreställnings- 

 sätt, kunde Lönnrot göra den stora upptäckten, som han meddelade Litteratur- 

 Sällskapet i bref den 5 mars 1834, att de rika sångsamlingarne i sig inneslöto 

 ett helt, ett nationalepos, i vigt och värde jemngodt med alla tiders förnämsta 

 hjeltedikter af nationell halt. Detta epos, som han kallade Kalevala, emedan 

 dess hjeltar härstammade från den gamla anföraren Kalevas hemort, samman- 

 satte han i Kajana under hela året 1834 och vintern 1835, med både sam- 

 vetsgranhet, fyndighet och verkligt snille, instinktlikt anande spridda sångers 

 sammanhörighet. Det digra verket, nu innehållande 32 sånger med inalles 

 12,000 verser, jemte företal och Finsk metrik (dat. 28 febr. 1835) samt ett 

 betydligt antal ordnade varianter, afgick i slutet af mars 1835 till Finska 

 litteratur-sällskapet i Helsingfors, som med stor glädje så påskyndade tryck- 

 ningen att båda banden utkommo till julen samma år. Förlaget öfverlemnades 

 dock åt boktryckaren Frenckell, emedan sällskapets klena kassa icke skulle 

 räckt till att bekosta tryckningen ; upplagan togs blott 500 exemplar stark och 

 den typografiska utstyrseln förekommer nu nog tarflig Skyndsamheten vid 

 såväl tryckningen som isynnerhet redaktionen motiverar Lönnrot i företalet 

 ganska väl med farhågan att eljest vid längre dröjsmål det dyrbara materia- 

 let kunde gå förloradt genom eldsvåda eller annan olyckshändelse, då det 

 svårligen skulle kunnat ersättas med nytt; de luckor, som enligt hans åsigt 

 förefunnos i verket, borde man framdeles försöka få fyllda. 



Sålunda 'var då grunden laggd till en nationallitteratur i högre mening; 

 „Kalevala bröt ändteligen den långa likgiltighet, livarmed Finska litteraturen 

 dittills blifvit ansedd'", yttrade G-abr. Rein på tal om den tidens förhållanden. 

 Få voro visserligen de som genast anade hela vigten af detta sekular-verk, 

 men deras antal ökades dageligen, äfven genom den mängd metriska över- 

 sättningar till Svenskan, som Lönnrot och andra meddelade i tidningar, sär- 

 deles i Helsingfors Morgonblad. Lönnrot sjelf hvilade ingalunda på sina lag- 

 rar, utan hans arbetslust tycktes af den vunna framgången blott stegras. 

 Redan innan Kalevala utkommit, fattade han det dåförtiden djerfva beslutet 



