10 



Emellertid fortsatte Lönnrot sina samlingar med den framgång, att de 

 snart växte till en oerhörd mängd. Tre. större forskningsfärder hade han förut 

 undangjort, men knappt hade Kalevala sett dagen, innan han ånyo begaf sig 

 ut på vandring, för att om möjligt fylla de luckor han anade i det stora epi- 

 ska skaldeverket. Det var den fjerde stora färden han företog 1836 — 37, då 

 han genomsökte Ryska och Finska Karelen samt Ryska och Finska Lappmar- 

 ken ; dit hör det reseminne som finnes infördt i festtidningen Pehr Brahes 

 minne 1880, och det i Kana va 1847. Den 5:te resan gällde såväl Lapp- 

 markerna, som Arkangelska och Olonetska guvernementen, åren 1841 — 42; 

 den finnes noggrant beskrifven i Saima för 1845 och 1846, äfvensom i Hel- 

 singfors Morgonblad för 1842, och i det utförliga „Bref om en resa från 

 Kola till Kem", som läses i Litteraturbladet för 1854. Vidare vistades han 

 på sin 6:te resa året 1844 — 45 i Estland, Lifland och Ingermanland, för att 

 inhösta de språkskatter som möjligen kunde finnas söderom Finska viken och 

 hos de stamförvandta Esterna. Slutligen färdades han 1845 — 46 ännu en 

 gång genom Karelen, för att göra en efterskörd i förut besökta trakter; det 

 var hans 7:de och sista större forskningsfärd, många mindre från Kajana före- 

 tagna oräknade. Från de två sednaste finnes intet synnerligt offentliggjordt, 

 men från den andra och tredje läsas ganska utförliga reseminnen i Helsingfors 

 Morgonblad 1832 — 35. Omtryckta och samlade till ett helt, jemte ännu 

 otryckta handskrifter, skulle dessa minnen från resultatrika färder i 19 års tid 

 (1828 — 46) utan tvifvel bli en både underhållande och i många afseenden 

 upplysande bok. 



Frukten af dessa mödosamma vandringar och färder visade sig snart, tack 

 vare hans ständigt vakna håg och den förundransvärda arbetsförmåga Lönnrot 

 ägde såväl hemma som på resor. Redan i början af 1840 — företalet är 

 nemligen dateradt på Lönnrots födelsedag den 9 april — kunde handskriften 

 till Kanteletar läggas under pressen, innehållande ej mindre än 652 mest ly- 

 riska, men äfven historiska sånger, jemte en stor mängd varianter och en ut- 

 förlig inledning, framställande folksångens karaktär i allmänhet. Färdigtryckt 

 i tre volymer med inalles ungefär 1200 pag., offentliggjordes den i början af 

 1841, och har sedan dess både fäguat och förvånat talrika läsare nära och 

 fjerran. Denna rika samling folkvisor, som till både omfång och inre värde 

 icke torde ha sin like i verlden, fick sitt namn af kanteles skyddsgudinna 

 Kanteletar, och bär kanske i ännu högre grad än Kalevala, ojäfvigt vittne om 

 Finska folkets utmärkta poetiska begåfning, fullt jemförlig med, om ej öfverträffande 

 de förnämsta kulturfolks. Vid jubelfesten 1840, då tryckningen som bäst på- 

 gick, kunde hitresta utländska lärda öfvertyga sig om den nyss uppståndna 



