12 



för att tillämpa sin nya Finska metrik, öfversattc han 15 nyare lyriska sånger, 

 do flesta af Runeberg, på flytande qvantitetsvers och meddelade dem i Suomi 

 1845 under titeln: „Kokeita Suomalaisessa laulannossa." Äfvcn denna artikel 

 har icke varit utan inflytande på den då uppspirande Finska konstpoesin. 

 Kring den tiden redigerade han, omsorgsfnllt som vanligt, folkskalden Korho- 

 uens runor och utgaf en Svensk-Finsk-Tysk tolk 1847. 



Kalevalas kompletterande låg honom dock allt fortfarande om hjertat. 

 Genom F. Litt.-Sällskapets försorg hade flera unga forskare blifvit utsända åt 

 alla håll för att fortsätta de insamlingar, hvilka Lönnrot så lyckligt börjat, 

 enligt den method han funnit ändamålsenligas!; ; en runosamlingsifver, som 

 mången då redan kallade mani, hade gripit studenterna, så att rätt många 

 visade sig villiga att träda i Lönnrots fotspår. Ty tiderna hade i detta af- 

 seende betydligt förändrats till ett bättre; nationalkänslan hade vaknat genom 

 Snellmans skarpa väckare-ord, högt begåfvade medhjelpare åt Lönnrot hade 

 uppstått, genom Castréns förträffliga Svenska öfversättning af Kalevalas första 

 redaktion var detta epos välbekant i vidsträckta kretsar och dess stora bety- 

 delse insågs numera temligen allmänt, äfven utom Finland. De nyvunna bi- 

 dragen, såväl egna som andras, redigerade Lönnrot 1848, just under det 

 februari-revolutionens stormar genomforo Europa, till en ny upplaga af Kale- 

 vala, som nu kom att innehålla 50 sånger i stället för 32, samt inemot dubbla 

 antalet verser, 22,800 i stället för 12,100. Tidigt följande året var det stora 

 verket färdigt, ty företalet är dateradt Laukko Bliasdagen (d. 17 apr.) 1849; 

 A. M. Castrén, som nyss förut hemkommit från sin stora forskningsresa i Si- 

 bérien, skötte korrekturet, och F. Litt.-Sällsk. gjorde sitt bästa för att få upp- 

 lagan prydlig äfven till det yttre. Tryckningen var fullbordad jultiden samma 

 år. Akademikern A. Schiefner i Petersburg skyndade sig att redan under det 

 tryckningen pågick, öfversätta denna nya Kalevala på Tysk vers, ehuru hans 

 öfversättning dock ej utkom förrän 1852, och sålunda spred sig snart kunska- 

 pen om dess innehåll till alla verdsdelar. Den äldre redaktionen hade Tyska 

 lärda, t. ex. J. Grimm och W. Schott, äfvensom Fransmannen Leouzon Le 

 Duc (1845) gjort bekant i kulturens förnämsta stamländer, och när sedan den 

 nya, mycket fullständigare redaktionen genom Schiefners tolkning blef känd, 

 var Lönnrots namn allbekant och beprisadt i Europas och Amerikas lärda 

 verld. En fullständig Svensk öfversättning, med skicklighet och elegans gjord 

 af Karl Collan, utgafs åren 1864 — 68 i Helsingfors och kan någorlunda er- 

 sätta originalet för den i Finskan icke kunnige läsaren. I sanning högst märk- 

 värdigt är, att blott några månader efter den allmänna förtjusningen öfver den 

 nya Kalevalas framkomst ett förbud mot Finskt tryck emanerade ! 



