14 



gifven 1860, der ej blotfc liela den vidlyftiga terminologin är rent Finsk, utan 

 äfven alla inhemska växter äro försedda med lyckade Finska namn. I Sverige, 

 ehuru Linnés fädernesland, hade man då ännu endast ett ringa antal godkända 

 växtnamn, ty Liljeblads försök i den vägen hade icke utfallit lyckligt; först 

 något decennium sednare gjorde Elias Fries ungefär detsamma för Sverige, 

 som Lönnrot gjort för Finland. Denna första Flora Fennica användes också 

 genast så allmänt, att 6 år derefter (1866) en ny upplaga behöfdes, denna i 

 samråd med författaren något omarbetad af Th. Saelan. Ungefär samtidigt 

 företog Lönnrot sig ånyo en språkriktigare tolkning af 1734 års lagbok, den 

 han påbegynt redan 1844 i artikeln: Muukalaisuudesta Suomessa (Suomi 1844), 

 der domarereglorna och stycken ur giftermålsbalken finnas öfversatta på kor- 

 rekt Finska. Nu, i Suomi 1857, meddelade han en ny öfversättning af Handels- 

 och Jorda-balken, samt 1863 en öfversättning af J. Ph. Palmens „Juridiska 

 handbok för medborgerlig bildning", allt detta för att i bruk införa ett genui- 

 nare och riktigare lagspråk, än det äldre starkt Svetizerande. Ändamålet 

 vanns visserligen till någon del, men icke så fullständigt som önskligt varit. 



Vid denna tid ihågkom Lönnrot äfven Finska Vetenskaps-Societeten med 

 några uppsatser, nemligen ett minnestal öfver akademikern A. J. Sjögren, en 

 liten artikel „ Om ursprunget till Finnarnes Hiisi u och „ lieber den Enare- 

 Lapinsclwn Dialekt"-, innehållande jemförande paradigmer emellan de fyra bc- 

 slägtade språken: Finska, Estniska, Tschudiska och Lappska, jemte ordlista 

 och språkprof. Den sistnämnda digra artikeln, som meddelades 1854, då han 

 var vice-ordförande i Societcten, ehuru de till grund liggande anteckningarne 

 voro gjorda af författaren redan 1842, är tillegnad pastor N. V. Stockfleth 

 och utgör ett vigtigt bidrag till kunskapen om en af de mycket divergerande 

 Lappska dialekterna. Till ledamot i Societeten invaldes Lönnrot redan 1839, 

 således för 45 år tillbaka, och till hedersledamot 1880; var ordförande året 

 1855 — 56, då Krimkriget ådrog sig allas uppmärksamhet och vår stad ansågs 

 sväfva i fara att förstöras. I allmänhet deltog han dock föga i Societetens 

 förhandlingar, mest af den orsak att F. Litt.-Sällsk., såsom hans egen stiftelse, 

 hade närmare samband med och större anspråk på hans verksamhet. 



När Lönnrot, redan hunnen öfver 60 års ålder, lemnade Helsingfors 1863 

 och bortflyttade till ett inköpt hemman Haarjärvi Niku i Sammatti, beläget 

 nära det ställe, der han föddes, hade han ännu mod och patriotism nog att 

 begynna ett storverk, som efter all sannolikhet skulle erfordra flera decenniers 

 ansträngd flit och enformig möda; likväl fullbordade han äfven det, ty honom 

 förunnades ännu i 20 års tid en nästan oförminskad arbetsförmåga. Ett full- 

 ständigt Finskt-Svenskt lexikon påkallades ovilkorligen af behofvet, många för- 



