Minnrstal iifiwr Professorn Friherre Adolf Erifc Nonlenshiöld. ' 



Äfven efter den fruktade monarkens död vakade den ryske maktens represen- 

 tant, generalguvernören grefve Berg, ötVer att livarken den fria medborgerliga 

 verksamheten eller lifvet vid landets andliga medelpunkt skulle slå in på sam- 

 hällsvådliga banor. Därför blef naturligtvis den ungdom, som vågade hoppas 

 på tider af mindre ofrihet och gifva äfven de anspråkslösaste uttryck för sin 

 längtan efter dem tillkänna, honom en nagel i ögat, och således också Nordenskiöld. 



Om ock Nordenskiöld med lif och lust deltog i studentlifvet och ungdomens 

 bästa sträfvanden, hindrade detta honom icke att med flit och framgång bedrifva 

 sina studier. Det redan i barndomen väckta intresset och faderns föredöme 

 drogo honom till naturvetenskaperna och främst till mineralogin. Han stude- 

 rade kemin under Arppes ledning, naturalhistorien under Nordmanns. I älsk- 

 lingsämnet, mineralogin, undervisades han också delvis af Arppe, men här 

 var han dock mest sin faders lärjunge. Af honom inhämtade han den tidens 

 längst fullkomnade metoder, med honom företog han utflykter till vårt lands 

 mineralfyndorter och blef snart en lika grundlig kännare af dem, som den 

 äldre Nordenskiöld. För mineralogins systervetenskap, geologin, i hvilken en- 

 dast ringa undervisning meddelades vid universitetet, synes Nordenskiöld hvarken 

 då eller senare hafva fattat något djupare intresse. Som ett uttryck för hans 

 uppfattning i denna sak må följande utdrag ur ett bref (1860) anföras: „Jag har 

 utan framgång sökt bevisa [J. J. Chydenius] att ingen af natiu'en kunde vara i 

 högre grad än han bestämd att blifva- en mångberyktad och vidtberömd fader 

 för storartade och bottenlösa geologiska teorier, hvilka, studier och uppfostran 

 oaktadt, aldrig riktigt velat lämpa sig för mitt mera matematiska lynne." 



Vårterminen 1853 aflade Nordenskiöld fysisk-matematisk kandidatexamen, 

 och följande höst beledsagade han sin fader på en resa till Ural. Efter återkom- 

 sten fortsatte han sina studier, och den 28 februari 1855 försvarade han offent- 

 ligt sitt spécimen för licentiatgrad. Vorden licentiat fick han uppdraget att 

 vara fysisk-matematiska fakultetens kurator samt tjänst som extra konduktör 

 vid bergsstyrelsen. Men af ingendera befattningen hade han långvarig fröjd, 

 ty i slutet af år 1855 inträffade den under namnet Tölömiddagen bekanta 

 tilldragelse, då af en skämtsam student- och kamratfest gjordes en högpolitisk 

 tilldragelse. Nordenskiöld, redan förut illa anskiifven på högre ort, blef såsom 

 deltagare i densamma afskedad från sina befattningar. Han tog förlusten 

 ganska lätt och begaf sig till Berlin, där Nils Gustaf Nordenskiölds anseende 

 och personhga förbindelser beredde sonen ett varmt mottagande i de veten- 

 skapliga kretsarna. Han arbetade hos faderns ungdomsvänner Heinrich Rose 

 och Mitscherlich, det enda tillfälle då han under utländske vetenskapsmäns 

 ledning sökt utbildning. 



