Mmne^lal öfrcr Professorn Fi'ilierre Adolf Eril; Nordenskiöld. 9 



Under tiden hade Nordenskiöld för att undgå vidare obehag begifvit sig 

 till Sverige, där han under sommaren 1857 företog utflykter till några sven- 

 ska mineralfyndorter samt under följande vinter arbetade på svenska veten- 

 skapsakademins mineralogiska laboratorium, hvars föreståndare, den skickliga 

 kemisten och mineralogen professor Mosander, var honom synnerligen bevågen. 



Under sommaren 1858 deltog Nordenskiöld såsom geolog i den af d:r 

 Torell till Spetsbergen utrustade färd, som inledde den ärofulla svenska polar- 

 forskningen, hvars ledande ande snart skulle blifva Nordenskiöld själf. 



Efter återkomsten • från den lyckade ishafsfäi-den begaf Nordenskiöld sig 

 till hemlandet. Det var då han med generalguvernören Berg hade det samtal, 

 som efter Nordenskiölds vägran att urskulda sina synder vid promotionen, slu- 

 tade med Bergs yttrande: „Sie können von Finnland Abschied nehmen; dafür 

 werde ich sorgen". — Nordenskiöld erhöll pass och tillsägelse att inom fjor- 

 ton dagar lämna landet. På nyåret 1859 drog han öfver isen på Ålands 

 haf åstad till Sverige. 



Dessförinnan hade Mosander aflidit, och hans plats erbjudits Nordenskiöld. 

 Efter någon tvekan, och då det syntes omöjligt att blidka de styrande i hem- 

 landet, antog han anbudet och tillträdde sålunda vid 26 års ålder som pro- 

 fessor och intendent för svenska riksmuseums mineralogiska samlingar den be- 

 fattning, som han sedan innehade till sin lefnads slut. 



På hösten 1859 . erhöll Nordenskiöld uppmaning att låta kalla sig till 

 professor i mineralogi och geologi i Uppsala, där eljes den i vetenskapligt 

 hänseende underlägsne Walmstedt var den ende, som kunde komma ifråga. 

 Nordenskiölds svar blef: „Aldrig till Uppsala!" — meddelar han i ett bref 

 till sin fader. Denna kallelse vittnar om det vetenskapliga anseende Norden- 

 skiöld redan då åtnjöt, och ett ännu ärofullare uttryck för detsamma var hans 

 inväljande till ledamot af k. svenska vetenskapsakademin år 1860. 



År 1861 företog Nordenskiöld jämte Torell en andra färd till Spetsbärgen. 



Aret därpå unnades det honom att efter fyra års landsförvisning återvända 

 till Finland, sedan den oförsonlige grefve Berg fått sig Polens aifärer anför- 

 trodda. Sommaren tillbragtes dels i fädernehemmet, dels på utflykter till 

 finska mineralföi'komster. I december samma år gjorde han åter ett besök i 

 vårt land. Resan gick fram. och åter öfver Alands haf för anställande af 

 iakttagelser angående isförhållandena, men vid sidan af detta vetenskapliga 

 syfte låg ett ännu mera tilldragande mål för den vågsamma färden. Nor- 

 denskiöld knöt nämligen på denna tur till Finland de band, som året därpå 

 beseglades genom hans äktenskap med fröken Anna Mannerheim, dotter till 



2 



