Miinirsfdl öfver Professorn Frihorrc Adolf Erik XordritskiöM. 1 1 



tid absorberat allt mitt intresse. .Jag tycker mig höra vid hemkomsten till 

 fosterlandet kunna arbeta med tiodubbel kraft mot förr.'' 



Nordenskiöld erhöll konsistoriets enhälliga toi-ord till den ansökta lärosto- 

 len, men blef icke utnämd, ty — såsom det ofïiciella afslaget lyder: „Emedan 

 ])rot'essor Nordenskiöld, hvilken varit Hans Kejserliga Majestäts undersåte i 

 Finland, öfverflyttat till konungariket Sverige och därstädes inträdt i tjänst, 

 samt i följd däraf upphöit att åtnjuta finsk medborgarrätt, hade Hans Kej- 

 serliga Höghet Tionföljaren — universitetets kansler — vid öfvervägande af 

 detta ärende ansett sig . . . icke böra ofvanberörda framställning hos Hans 

 Kejserliga Majestät föredraga". Tyvärr torde skuggrädsla hos de inflytelse- 

 rike bland våra egna landsmän långt mer än de ännu högre uppsattes fruk- 

 tan för rabulisten Nordenskiöld liafva medvärkat till denna utgång, hvarige- 

 nom vårt land förlorade denne store son. 



Det har — helt säkert med rätta — framhållits, att Nordenskiöld i sitt 

 nya hemland för sina stora anlag och planer fann en gynnsammare jordmån 

 och större medel än hans finska fosterland kunnat bjuda. Vi kunna dock ej 

 nog beklaga den förlust forskningen hos oss lidit, ty Nordenskiöld hade säkert 

 med sin öfvertygande entusiasm och sina vinnande personliga egenskaper också 

 här lyckats förmå frikostige medborgare eller en upplyst styrelse att under- 

 stöda sina företag, och att det icke saknades förslag till storartade forsknings- 

 färder som skulle utrustas, när han återkommit till Finland, synes af bref till 

 Arppe, Ahlqvist och brodern Carl Nordenskiöld. Han omnämner t. ex. föl- 

 jande planer: 1) En gradmätningsexpedition till Spetsbärgen, 2) En dito till 

 någon trakt vid ekvatorn, 3) En förenad etnografisk, lingvistisk och natur- 

 vetenskaplig expedition till Sibirien. 4) En mammut-expedition till de Ny- 

 sibiriska öarna. 



Med anledning af dessa planer, hvilkas förvärkligande skulle kräfva en 

 kostnad af minst 50,000 mark, tillägger Nordensldöld: „Visserligen kunde det 

 synas oklokt att för ett så fattigt land som Finland bortslösa äf ven en så ringa 

 summa, som det nu är fråga om, på ett improduktivt företag, om ej landet 

 skalle draga direkt nytta däraf ej allenast igenom de ökade tillfällen till stu- 

 dier och utbildning, som dylika expeditioner lämna, utan äfven genom den 

 ökade säkerhet, som aJctning och anseende gifva ät den svage"'. 



Efter det det således icke unnades Nordenskiöld att värka i sitt fosterland, 

 förblef han dock alltid intresserad för forskningens framsteg hos oss. Med 

 rika gåfvor ihågkom han vår högskolas samlingar och för de vetenskapliga 

 sträfvandena visade han sitt deltagande. När det t. ex. i början af 1870-ta- 

 let hade uppstått tanke på att utveckla Finska Vetenskaps-Societeten till en ve- 



