Mitincstal öfmr Professorn Friherre Adolf Erik Kordenslclöld . 17 



öfver ega de en annan kanske icke ringare betydelse. De beteckna ett snart 

 haltsekellångt skede af lifskraftig ocli hängifven natnrtorskning i Sverige och 

 hela Skandinavien, de hafva fostrat en skara duktiga forskningsresande, som. 

 nu värdigt gå i mästarens spår. De liafva framkallat ett mecenatskap till 

 förmån för vetenskapliga sträfvanden, hvartill man i Sverige förut icke sett 

 ett motstycke. Nordenskiöld har härigenom riktat allmänhetens och främst 

 deras offervillighet, som har öfverflöd på denna världens goda, till höga 

 vetenskapliga sträfvanden, oberoende om ur dem utkomma resultat, som kunna 

 omsättas i penningevärde eller ej. Att Nordenskiöld, finnen, genom de för 

 Sverige äi'ofulla företagen sålunda kraftigt bidragit till att höja den svenska 

 nationalandan, och gifvit den värdiga tillfällen att visa sina goda egenskaper, 

 har från svensk sida framhållits som en af hans forskningsfärders allra 

 största vinningar. Vi kunna ej nog beklaga att denna väckande kraft 

 skulle beröfvas vårt land. Mer än någonsin tror jag att vi nu kännt oss i 

 behof af det anseende, som enligt Nordenskiölds mening är den värnlöse ett 

 skydd mot det råa våldet. 



Det låg icke för Nordenskiölds lynne att beträda redan utforskade fält 

 för att genom en djupplöjning göra dem ånyo fruktbärande för vetenskapen. 

 Han kan snarare liknas vid den svedjande nybyggaren, som tager de första 

 skördarna på ödemarkens jungfruliga jord, men öfverlämnar den mödosammare 

 odlingen åt kommande släkten. De aflägsna och okända länderna tjusade ho- 

 nom med sina förborgade hemligheter. Där funnos de största utsikterna att 

 göra upptäckter, hvilkas vikt icke endast skulle förstås af fackmännen, utan 

 äfven måste väcka uppmärksamhet i vidare kretsar. 



En ifrigt sökande fantasi ledde hans forskaretankar åt vidt skilda håll, 

 men med mångfalden af hågmål förband sig lyckligtvis ett genomträngande 

 förstånd, sunda naturforskareanlag och förmågan att ihärdigt, fullfölja den 

 uppgift åt hvilken han hängifvit sig. Därför äro hans inlägg inom de mest 

 olika vetenskapsgrenar så betydande, att de hvar för sig vore tillräckliga att 

 rädda hans namn ur glömskan. 



Nordenskiöld var i första rummet mineralog. Hans faders föredöme och 

 intresseväckande undervisning hade gjort honom till en hängifven arbetare i 

 denna vetenskap, och han ansåg sig efter honom särskildt böra öfvertaga uppgif- 

 ten att vidare utveckla den finska mineralogin. Den oförmodade öfverflyttningen 

 till Sverige tillät dock icke denna tankes förvärkligande, men hans förkärlek för 

 vårt lands mineral minskades aldrig. Den anställning han innehade i sitt nya 

 iiemland var också afsedd för mineralogins förkofran, och därom vinnlade sig 



