18 Wilhelm Ramsay. 



Nordenskiöld med lif och själ. Genom hans omsorger blefvo svenska riksmu- 

 seums mineralogiska samlingar så ökade och rika, att endast få andra nuiseer 

 kunna täfla med dem. Nordenskiöld var nämligen en öfverlägset skicklig kän- 

 nare och samlare, och med samlareifvern förenade han en utpräglad kärlek till 

 nya, sällsynta eller egendomligt sammansatta mineral. Han har själf upptäckt 

 och beskrifvit ett mycket stoit antal sådana. Härigenom samt genom några 

 kristallografiska undersökningar har han vunnit anseende som en af sin tids 

 bäste mineraloger. — Nordenskiölds bidrag till frågan om isomorfin och för- 

 söken att beräkna samniansatta ämnens atonivikter synas nüg icke äga den 

 betydelse han tänkte. 



På Spetsbärgs- och Grönlandsfärderna var geologin Nordenskiölds särfack. 

 Hans iakttagelser äga ett stort värde, och särskildt märkliga äro de af honom 

 gjorda fynden af de stora järnblocken vid Uifak, hvilka han ansåg vara af 

 meteoriskt ursprung, och angående hvilka ett vidlyftigt meningsutbyte uppstod, 

 emedan andra forskare — på mycket vägande grander — höllo dem för tel- 

 luriska. Icke mindre märkliga äro Nordenskiölds upptäckter af skikt rika på fossila 

 växter, som visa att också i den höga norden i aflägsna geologiska epoker 

 härskat ett gynnsamt klimat. De insamlade kollektionerna däraf öfverlännia- 

 des till bearbetning åt Oswald Heer, som därom offentliggjort uppseende- 

 väckande undersökningar. Öfverhufvud lät Nordenskiöld andra vetenskapsmän 

 taga hand om de från hans expeditioner hembrakta försteningarna och bergarterna, 

 emedan han hade ringa fallenhet för geologisk och petrografisk detaljforskning. 



Tvänne i Sveiige inträffade fall af meteoiiter, som Nordenskiöld tillvara- 

 tog och undersökte för riksnuiseums räkning, riktade hans håg mot studiet af 

 sådana från världsrymden till vår planet anlända kroppar. Till dem räknade 

 han också de vid Uifak funna järnblocken, samt de järn- och nickelhaltiga 

 stoftmängder, hvilka han först på Spetsbergen insamlade på nyfallen snö och se- 

 dermera fann vara så allmänna vid regn- och snöfall, att det enligt hans me- 

 ning är obestridligt, att utom de stoi-a meteoriterna fint materiellt stoft från 

 världsalltet ständigt di-ages till jordytan. Frågan om dessa kosmiska kroppars 

 och partiklars ursprung och betydelse satte hans fantasi i liflig värksamhet, 

 och så vardt han „en mångberyktad och vidtberömd fader" för en kosmoge- 

 netisk teori. Det, skulle taga för mycket tid i anspråk, att redogöra för 

 hela innehållet af Nordenskiölds hypotes. Jag vill nu blott anföra, hvad han 

 säger om vår planets uppkomst: „I stället för att man vanligen antager, att 

 vårt jordklot i tidernas längd undergått förändringar endast i kvalitativt, ej i 

 kvantitativt hänseende, och att det ursprungligen varit en glödande massa, 

 hvilken numera täckes af en tunn stelnad skorpa, vill jag göra sannolikt, att 



