Minnestal öfrer Professorn Friherre Adolf Erik Nordenskiöld. 19 



jordklotet uppkommit genom aggregation af kosmiskt kalla liufvudsakligen fasta 

 partiklar, och att detsamma på detta sätt från en obetydlig kärna utbildats till 

 den storlek, det förnärvarande äger, och att det fortfarande ökas i nämvärd 

 mån genom aggregation af kosmiska ämnen." 



Den till grund för Nordenskiölds hypotes liggande tankegången måste an- 

 ses fullt berättigad. Till likartade åsikter om himlakropparnas daning hafva 

 äfven andra forskare både före och efter honom kommit. Nordenskiölds hy- 

 potes hade kanske kunnat få den betydelse, som tyckes vara nyare sådana 

 beskärd, om han icke med densamma förenat några åsikter om bergarternas 

 bildning, som stodo så i strid med alla genom de noggrannaste forskningar 

 vunna erfarenheter, att de fleste geologer togo hypotesen i dess helhet såsom 

 ett barockt infall, dikteradt af Nordenskiölds motsägelselust och icke ens värdt 

 att komma under debatt. Nordenskiöld synes icke ägt. kännedom om äldre 

 forskares tankar i denna riktning, och hvad som är ännu märkvärdigare och 

 visar huru föga han under flere år stod i beröring med den samtida forsk- 

 ningen, är att han icke syntes känna till att teorier af samma art som hans 

 egen senare blifvit framställda. 



Att han icke vidare följt sin hypotes öden berodde väl därpå, att helt 

 andra studier upptogo honom under de senare lefnadsåren. De kartografiska 

 arbeten, som under Spetsbergsfärderna ålegat honom och ännu mer de studier 

 af äldre upptäcktsresandes kartor, hvartill förberedelserna till nya färder tvun- 

 git honom, hade ingifvit honom ett stort intresse för den äldre kartografin i 

 allmänhet, och forskningar i dess historia blef hans käraste sysselsättning. 

 Med den honom egna ihärdigheten fick han genom dessa studier till stånd ut- 

 märkta resultat, framlagda i monumental-värken Facsimile-atlas och Periplus. 

 De hafva af fackmän erhållit det största beröm och anses vara „källurkunder 

 af första rang, värk af monumental betydelse". Man uttryckte sin förundran 

 öfver, att „Nordenskiöld vid sidan af sin omfattande värksamhet som natur- 

 forskare och resande hade tid och ro till dessa arbeten öfver geografins histo- 

 ria, arbeten, som visa en säkerhet och grundlighet, som om den berömde lärde 

 hade gjort denna forskningsgren till sin speciella lifsuppgift". 



Att Nordenskiöld, mineralogen, på detta forskningsområde, som egentligen 

 tillhör historikern, vann sådana framgångar, berodde helt visst till stor del 

 därpå, att han nu liksom när det gällde mineral, växtfossil eller meteoriter, 

 var en skarpsynt och duglig smalare. I arkivens gömmor, i klosterbibliotekens 

 längesedan glömda folianter, öfverallt visste han att göra goda fynd, och 

 sammanbrakte sålunda den skatt af gamla kartvärk, som bildade materialet 

 till hans stora arbeten. Hopbringandet af dess samlingar, hvilka numera 



