20 Wilhelm Eamsay. 



enligt hans egen önskan jämte hans boksamling kommit att tillhöra vårt uni- 

 versitet, var redan för sig en hel lifsgärning, värd det vackraste erkännande. 



Vid sidan af forskareifvern ledde en sträfvan att i det praktiska lif- 

 vet nyttiggöra de vetenskapliga erfarenheterna och upptäckterna Nordenskiöld. 

 Sålunda ifrade han kring år 1870 för grundläggandet af en koloni på Spets- 

 bergen för att tillgodogöra fosfatlager, som han anträffat. Försöket, som gal 

 anledning till en diplomatisk skriftväxling mellan Eyssland och Sverige, visade 

 sig emellertid mindre lönande. ■ — Borrningar efter vatten i lu'bergets hällar 

 var ett annat sådant försök i praktisk riktning. Teorin för detsamma — om 

 den vattenförande horisontal-sprickan på c:a 30 m djup — torde väl knappast 

 vinna geologernas erkännande, men det efterlängtade vattnet har man i de flesta 

 fall fått. — Slutligen må det påpekas att det var Nordenskiöld, som tog initia- 

 tivet till sökande af den på bottnen af Jussarö fjärden liggande järnmalm, som 

 antogs vara orsaken till, att kompassen här gifver den sjöfarande mycket omoti- 

 verade och vilseledande anvisningar. 



Nordenskiöld giubblade ständigt öfver nya idéer och hyste en obetvinglig 

 lust att om de mest olikartade företeelser gifva teorier och förklaringar, så 

 mycket som möjligt afvikande från den gängse uppfattningen. Med stor 

 oförskräckthet försvarade han sina åsikter, äfven inför fackmän som behärskade 

 de af honom upptagna frågorna bättre än han själf. — Sin motsägelselust 

 riktade Nordenskiöld isynnerhet mot de läror, hvilka enligt hans mening blifvit 

 alltför mäktiga, alltför dogmatiskt fastslagna, så att det — med användning 

 af ett af hans egna uttryck — hörde till vetenskaplig ortodoxi att tro på 

 dem. Och mot alla slag af ortodoxi uppreste sig hans protestantnatur. 



I den bild jag' nu gifvit af Nordenskiölds lif och gärning, har törhända 

 enskildheternas mångfald undanskymt den rätta grunden till hans storhet. I 

 så fall vill jag erinra om det yttrande, som vid den medborgerliga festen för 

 denne vår landsman i Helsigfors år 1881 fälldes af Finska Vetenskaps Socie- 

 tetens sekreterare: „Adolf Erik Nordenskiölds storhet kan sammanfattas i 

 de två orden: mannamod och snille." 



o-w^4{^^fflKo 



