6 M. G. SCHYBERGSON. 



afdelningens kuratorers Fabian Collans, Herman Kellgrens ocli Z. J. Cleves 

 personligheter och verksamhet för afdelningen det meddelar. En kort samman- 

 fattning af detsamma skall så mycket mer vara på sin plats, som ïigerstedts 

 egen ställning i de fosterländska frågorna däri framträder; han hade synbarli- 

 gen stor sympati för de finska sträfvandena och beundrade Snellmans Saima, 

 ehuru han visserligen icke var blind för detta blads öfverdrifter. 



Aret då detta tal hölls är icke angifvet i manuskriptet, men 1855 anty- 

 des genom inledningsorden: 



Tre år äro redan förHutne, sedan vi såsom medlemmar af Sav. Kar. afd. firade denna 

 dag. Tunga moln lågo dä hotande öfver universitetet; hvarje ögonblick trodde vi oss fä 

 se den blixt uedljunga, som skulle förstöra afdelningarne, ett dystert vemod bodde i allas 

 sinnen och hvar och en anade att 9 mars, årsdagen af Calonii inträde vid universitetet, 

 bestämd att närmare tillknyta kamratlifvets och landsmanskapets band inom Savolaks- 

 Karelska afdelningen, för sista gängen firades af densamma. Denna mörka aning besan- 

 nades; när år 1852 i sä mänga hänseenden sorgligt för det finska universitetet slöt sitt 

 lopp hade äfven afdelningarnes sista timma Ijudat. Ehuru af många och säkra tecken 

 förebädadt, af alla väntadt med bäfvan träffade dock slaget förfärligt; med mörk, till för- 

 tviflan gränsande smärta såg man mot framtiden; under sorgens första outplånliga stunder 

 vågade ej ens en gnista af hopp framglimma ur den svarta natt, som lägrat sig öfver 

 studentkåren. 



ïigerstedt fortsätter därefter i halft ironisk ton: 



Att ej hafva insett det höga värdet af fakultetsindelningen och deras (fakulteternas) 

 organisation må förlåtas dem, hvilka inom afdelningarne genom umgänget med äldre kam- 

 rater och vänner först lärt sig att sträfva till det sköna, ädla och sanna, och hvilka inom 

 dessa samfund insett att mål gifvas, för hvilka det är Ijuft att lefva och icke bittert att 

 dö. Förlåtligt är det också, om dessa medlemmar, af de forna nationerna, äfven sedan den 

 första smärtan öfver afdelningarnes upphörande lagt sig, med saknad och längtan blicka 

 tillbaka till de dagar, då afdeluingslifvet stod i sin fulla kraft och blomma och hvar och 

 en natiouist fritt och obehindradt i kamraternes krets kunde uttala och förfäkta hvilka 

 åsikter som helst. 



Förf. skildrar därefter de brytningar, som uppkommo genom att konsisto- 

 rium 1838 fråntog afdelningarna rättigheten att utfärda vittnesbörd i afseende 

 å flit och uppförande och öfverlämnade densamma åt inspektorn ensam, och 

 som fortforo tills Fabian Collan den 3 oktober 184Ü valdes till kurator. Han 

 prisar Collans nitiska verksamhet för höjande af det litterära lifvet i afdel- 

 ningen och den broderliga vänlighet han visade äfven de yngsta afdelnings- 

 medlemmarne. Dock började, säger han, vid början af 1844 röster höja sig 

 emot honom. 



