MinnesfdJ öfver Karl Konstantin Tigerstedt. 9 



ni- rådsprotokoll 1684—1640 samt ett bref från Abo hofrätt af år 1637 till 

 drottning Kristina. Till samma följd ansluter sig såsom afslntning ett bref 

 från Axel Oxenstjerna till Per Brahe af år 1637 utg. såsom en disputations- 

 partikel 1852. 



Medan han sålunda speciellt sysselsatte sig med Finlands historia under 

 drottning Kristinas tid, var han icke främmande för andra epoker af den 

 fosterländska historien. 1849 — 1851 utgaf han tie ak. afhandlingar med titeln 

 Finland och finnarne före landets kufvande af svenskarne, hvilken framställ- 

 ning dock i sin början afslutades. Att han ägnat ett ingående studium åt 

 Finlands medeltidshistoria framgår ännu mer af en i Morgonbladet 1855 n:ris 

 48 — 52 införd vidlyftig recension af G. F. Helsingius' „Försök till lärobok i 

 Finlands kyrkohistoria". Han lärer hafva blifvit föranledd att gripa till pen- 

 nan genom att vid ett tillfälligt sammanträffande bland kamrater om arbetet 

 fälldes berömmande ord, som han icke kunde godkänna. Måhända ställde han 

 för stora lärda anspråk på den i populärt syfte utgifna skriften, men hans 

 granskning är. oafsedt detta, en af de samvetsgrannaste, som på den tiden 

 hos oss skrefvos. 



Allmänna synpunkter om det historiska arbetet, särskildt i afseende å 

 Finlands historia framlade han i de 62 aforistiska teser, medels hvilka han 

 sammanband de skilda partiklarna af „Handlingar rörande Finlands historia". 

 Han betecknar här utgifvandet af urkundssamlingai- såsom en underoi-dnad 

 verksamhet i jämförelse med den egentliga historiesla-if ningen. „Men", tilläg- 

 ger han, „liksom skulptören behöfver stenhuggarens biträde för att bilda sköna 

 gestalter; liksom målaren till fullbordandet af sina hemliga skapelser behöfver 

 duk, färger och pensel, så äro handlingar och dokumenter nödvändiga för 

 historieskrif våren. Samlandet af dessa måste således föregå häfdateckningen". 

 T)äi-efter kastar han en blick på några af den finska historiens hufvudepoker 

 och dröjer särskildt vid det kulturella arbetets fortgång. Hufvudintresset 

 i det katolska tidehvarfvet ligger i den fortgående fredliga eröfringen af 

 landet, medan svenskarne genom vapen och högre bildning sökte förskaffa sin 

 nationalitet öfvervikten. Slutligen berör han i lätta drag den flnska historie- 

 skrifningens historia och ägnar en varm hyllningsgärd åt Porthans skarpsinne 

 och fosterländskt betydelsefulla arbete, men vänder sig icke utan skärpa mot 

 författaren af „Borgå gymnasii historia" M. J. Alopseus, hvilken han beteck- 

 nar såsom endast en samlare, den där knappt var värd namnet historiker. 

 Till teserna äro fogade ett „Företal", däri lian betecknar författandet af en 

 fullständig historia öfver Finland och dess invånare såsom ett slutmål lör 

 tiiiska historiker. 



