Minnestal öfvcr Karl Kovdantin Tigcrsfedf. 15 



om formen vore den anspråkslösaste. Och han hade i viss mån rätt. Hans 

 afhandling skulle visserligen blifvit allmännare känd, om den utkommit t. ex. 

 i ett lärdt samfunds puhlikationer, men dess värde är dock så stort genom 

 forskningens noggrannhet och de nya intressanta resultaten, att den icke skall 

 kunna förbigås af forskare, som bearbeta Sveriges och Finlands histoiia från 

 freden i Btolbova 1(517 till KHiO. Också ser man dessa „Bidrag" ofta citerade 

 i facklitteraturen. 



Afven andra drag tala om att han föga bekynnade sig om att göra sig 

 gällande intör den stora allmänheten. Så t. ex. tinner man i Puffens kalender, 

 som utgafs i Abo af N. H. Pinello 18()9, en publikation, där man visserligen 

 icke skulle haft anledning att söka ett historiskt forskningsbidrag, en värderik 

 uppsats af hans hand med titeln „Bidrag till Samuel Cröells hio(jra.jv\ Han 

 meddelar här nya fakta och synpunkter till den svenska administrationens 

 liistoria under storhetstiden. Samma ämne behandlade han sedermera i „Brö- 

 derne Cröelt, inf. i Finsk Tidskrift 1880. 



Samtidigt som han utgaf de successiva partiklarna af Bidrag till Kex- 

 holms läns historia, slog han sig på ett ämne, som låg fjärran från de studier, 

 med hvilka han alltifrån de tidigare akademiska åren varit sysselsatt: Göran 

 Magnus Sprengtportens historia. 



Tigersfedt yttrade någon gång. att Finland har en stor historia, särskildt 

 med afseende därå, att man här mer än i fråga om de flesta, andra ländei-s 

 öden kan följa kulturens utveckling så godt som från dess första början. Men 

 om han sålunda skattade Finlands historia högt, var han också mån om att 

 dess bearbetning skulle fortgå i den anda af ointresseradt sanningssökande, 

 som sedan Porthans tid var härskande. Att här införa dagens politiska och 

 nationella tendenser syntes honom vara förkastligt, och så fridsam han än var 

 till väildsåskådning och lynne kände han sig därför upprörd öfver den upp- 

 fattning, som genomgick Yrjö Koskinens skrift „Yrjö Maunu Spieiigtportenista 

 ja Suomen itsenäisyydestä", hvars författare sökte teckna den man, som burit 

 vapen mot fäderneslandet, såsom en fosterlandsvän, som om hans handlingssätt 

 också icke i allt var riktigt, dock i grunden leddes af en lågande fosterlands- 

 kärlek, hvarför om honom borde gälla Skriftens ord: Den som mycket älskat 

 honom förlätes mycket. Att den ställning han intog i språkfrågan däi-vid synner- 

 ligen skulle inverkat är icke troligt. Under studentåren stod han, såsom vi funnit, 

 fennomanin sådan den var på 1840-talet nära. Sedermera blef han främmande för 

 den fennomanska rörelsen eller afvogt stämd mot dess politiska propaganda, men 

 dagens strider intresserade honom dock i det stora hela föga, medan han däremot 

 med hrtig uppmärksamliet följde töietee]sei-iia inom den liistmiska lorskuingen. 



