IM M. G. SCHYBERGSOX. 



bundna provisoriska parallelafdelningen, tills han 18S<» erhöll tjänstledighet tor 

 sjuklighet och 1891, vid 69 års ålder tick afsked. 



Han lade såsom elementarlärare framför allt vikt på att leda sina elever 

 till en säker och klar uppfattning af det i läroboken sammanfattade materialet 

 icke blott med afseende å enskilda fakta, utan äfven med hänsyn till deras 

 inre sammanhang. Det färgrika, anekdotiska och fängslande lämnade han 

 däremot vanligen å sido, emedan tiden icke tycktes medgifva digressioner. 

 Den aktning hans elever hade för hans lärdom och vidsträckta litteraturkänne- 

 dom bidrog till att förhöja respekten för hans undervisning. Måhända väckte 

 han icke intresset för historien till lif, där det saknades, men på grund af 

 egen erfarenhet såsom en af hans f. d. alumner. kan jag tacksamt intyga, att 

 han, där något intresse förut förefanns, gaf de fasta stödjepunkter för vetan- 

 det, som kunde bilda en grundval för framtida studier. En annan af hans 

 vordna elever, prof. Carl v. Bonsdorff har tecknat honom såsom lärare i föl- 

 jande ord, som jag tillåtei- mig att här återgifva: 



Såsom lärare lade Tigerstedt, åtminstone under sina senare tider, hufvudvikten. för 

 att icke säga all vikt, på förhöiet, hvarvid det dock gällde för eleverna icke blott att 

 framlägga enskilda fakta, utan att därjämte fatta deras inbördes sammanhauü. Den upp- 

 fattning, som bjuder läraren att genom berättelser och anekdoter göra historieundervisnin- 

 gen så fängslande som möjhgt. var för honom främmande. Under gymnasiitiden lär 

 Tigerstedt nu och dä ha inlåtit sig på en mera ingående framställning af särskildt bety- 

 dande händelser, såsom bastiljens stormning, hvilken gör epok i historien, samt af hjältar 

 såsom Karl den store och Napoleon I, hvilka voro speciella föremål för hans beundran, men 

 senare utsinade föredragen så godt som fullständigt. Från klassens sida kunde någon aåag 

 en hemställan göras i syfte att förmå Tigerstedt att meddela ett och annat ur sitt rika 

 vetande, men en sådan framställan möttes vanligen af afslag, vare sig att Tigerstedt icke 

 kände sig vidare tilltalad däraf eller att han bakom densamma spårade — icke alltid utan 

 skäl ett försök att förekomma rotande i tidigare öfverståndna lexor. — Synnerliaen 

 underhållande kändes hans lektioner därför icke, men de bibragte eleverna i gemen mycket 

 goda kunskaper samt lade hos de mera intresserade en fast grund för fortsatta studier vid 

 akademin. Tilläggas må ock, att Tigerstedt icke lämnade de lärjungar utan uppmuntran, 

 hvilka antingen vid förhören eller vid affattandet af de vanligen ur histoiiens gebit tatina 

 ämnesuppgifterna lade i dagen insikter utöfver den föresknfna skolkursen. 



Vid disciplinens upprätthållande visade Tigerstedt stor humanitet, t. o. m. godmodi«- 

 het, så att epitetet „Tikeri", hvarmed han af eleverna gemenligen benämndes, icke hade 

 minsta raison d'être i hans uppträdande inför klassen, lika litet som annorstädes. Så vidt 

 jag numera kan erinra mig från de ar, under hvilka jaa åtnjöt Tigerstedts undervisning, 

 förekom från hans sida intet annat slag af bestraffning än muntlig tillrättavisning. Sträna;- 

 het var icke heller af nöden, ty den respekt man i allmänhet hyste för Tigerstedt, var 

 tillräcklig att förekomma oordningar — medan man befann sig inom synhåll. Men lade 

 Tigerstedt glasögonen ifrån sig eller hade han någon gång glömt dem hemma, kunde det nog 



