Minne.<1(il öf'rcr Karl Kon^taufin Tif/pnioff . 19 



hända, att maa missbrukade hans höagiadiaia uärsynthet till ett och annat ljudlöst fuftefls 

 — Tiaerstedt var beaafvad med en utmärkt höiselfcirmaga — och särskildt ^•id äninesutdel- 

 ninaarna, da Tiaerstedt plägade taaa plats nedanför katedern, till eodtyckliaa ruhbninaar af 

 den genom lärarkoUeaiets heslut tillkomna ordninasföljden på klassen'). 



Ett bevis pA forna elevers tacksamhet erhöll Ti^erstedt, då han 1887 

 kallades till hedersledamot af Västtinska stndentafdelningen. Kallelsebrefvet af 

 den 15 september hade följande lydelse: 



Flertalet af de ynaliuaar. som bilda den Västtinska kamratkretsen, har under vandrin- 

 gen till universitetet haft förmanen att i Eder, Hen- Professor, möta en vähillia och pâ- 

 litlia väavisare. Vid läroverket i Åbo lärde vi i Eder känna den nitiske plikttrogne lära- 

 ren. Senare hafva vi i Eder lärt högakta en man. som under mödosam och enformig 

 verksamhet, fjärran frän de källor, däi- den historiske forskaren .söker speaelbilden af för- 

 gångna tider, likväl håUit hàaen varm för vetenskaplia forskning och som i hänaifvet 

 arbete varit oss ett ädelt föredöme. 



För att visa Eder sin tacksamhet och vördnad har \'ästfinska afdelningen den 12 maj 

 detta är beslutit hos Eder, HeiT Professor, utbedja sig ynnesten att fa kalla Eder till sin 

 hedeisledamot. Västlinska afdelninaen hade hoppats få denna anhållan framförd genom 

 sina delegerade vid aftäckandet af Per Brahes staty i .\bo, men da tidpunkten för detta 

 högtidliga ögonblick synes vara alldeles oviss, hafva vi icke länare velat dröja med att 

 delaifva Eder afdeloinaens beslut. Mottaa därföre härmed Herr Professor var vördnadsfulla 

 kallelse till Hedersledamot af Västfinska afdelninaen. 



Brefvet är undeitecknadt af afdelningens d. v. kui-ator L. W. Fagerlund. 



Tigerstedt var till karakteren och hnnet rättfram och öppenhjärtlig. Hans 

 sympatier och antipatier lågo i öppen dag; det var honom omöjligt att icke 

 uttrycka dem. vare sig det gällde personer eller handlingar. Denna nästan 

 barnsliga uppriktighet ådrog honom icke sällan obehag men knappast någonsin 

 fiendskap. Vänskapsförbindelser värderade han högt. Bland sina ft-ämsta 

 vänner från äldre tider räknade han den utmärkte svenske historikern, biblio- 

 tekarien C. (t. Styffe. Deras bekantskap gick, skrifver denne till författaren 

 af dessa rader, tillbaka till medlet af 184ü-talet, då Tigerstedt började besöka 

 svenska riksarkivet, där Styife då var anställd. Han tillägger att de „snait 

 blefvo närmare bekanta, särdeles genom likheten uti åsikter och intressen tor 

 histoiiska urkunders bevarande helst genom tryckning" samt att han alltid 

 fann hos Tigei-stedt „en Mighet och glädtighet. som med afseende å hans 

 svårighet att röra sig syntes mig märkvärdig". Brefväxlingen mellan dem, 

 som ofta gällde utkomna arbeten eller ifrågakomna publikationer, foitgick. dock 



') Tidskrift utg. af Pedagogiska Föreningen i Finland 19n2, sid. 



