61 



maâkares (machkares), (adv.) mitten. 

 maâkar penne (machkar penne), unter 

 sich, gegenseitig. 



maâkurno (macliknrno), mittelster. 

 maékurno anguå (machkurno anguS) m. 



Mittelfinger. 

 (Eeinh. mahkuruo a., keski s.) 



maâkurno dives (machkurno dîves) w*. 



]\rittwoch. 

 maâkuruno (machkurüno), mittelster. 

 mattavä, sanfen. 

 mattes, (adv.) trunken. 

 mattiba, m. Trunkenheit. 



S. âl. 



mattiboskero, ni. Säufer, 

 måtto, betrunken. 



(Kem. juopunut. matto.1 (Epinli. matto gäo 



juopunut.) 

 P. IL 439. M. VIII. H. 

 matto müros, m. Sumpfheidelbeere (Vac- 



cLnium uliginosum.) 

 mattos, m. Matte. 



vgl. schw. matta. 

 mäzavä, frieren lassen, 

 mäziba, m. Erfrieren. 

 mäzimen, erfroren. 

 mazjavitiko, kühl, kalt, frierend. 

 mäzos, VI. (= mädzos), Kälte, Frost. 



(Eeinh. madschos, halla.) (Eeinh. mnadschos, 



pakkanen.) 

 P. I. 107. n. 453. B. 149. M. I. 25. (v. nslav. 

 mraz.) 



mäzosko, Frost-, 

 mäzuno, kalt, 

 mäzuvä, frieren. 

 P. I. 428. 



me, ich. 



P. I. 229. M. Vni. 14. 



me, (= ame), wir. 



P. I. 229. M. Vn. 6. 



mëda, f. Met. 



(Eeinh. medda, hunaja.) 

 vgl. mnd. mede. (S. 113.) 



mejalo, schmutzig. 



(Eeinh. mealo, likainen.) 



mejavä(va), beschmutzen, 

 mejiba, m. Beschmutzen. 



mejiboskero, m. Beschmutzer. 

 mejimen, beschmutzt. 

 meju"vä(va), beschmutzen, beschmutzt wer- 

 den. 



mekkä, mekkavä, lassen, entlassen. 



(Eeinh. mekava, läsken.) (Eeinh. raekkeha, 



laskea.) (Eeinli. mekkela, päästää.) 

 P. II. 434. M. Vm. 19. 



mekkiba, m. Lassen, 

 mekkiboskero, m. Lasser. 

 mekkibosko dives, m. erster November. 



(Kern. Laskiainen, mukkibosko dives.) 



mekkos, m. Hemd. 

 vgl. fi. mekko. 



mekkosko, Hemd-. 

 meklo, gelassen. 

 m61, f. Schmutz, Kuss. 



P. IL 454. Asc. 47. M. VLU 15. 



mëljako, Schmutz-, 

 meljavä, beschmutzen. 

 P. I 432. 



mëljiba, m. Beschmutzung. 

 mëljiboskero, m. Beschmutzer. 

 mëljimen, beschmutzt. 

 meljuvä(va), sich beschmutzen, 

 melska, f. Lärm. 



vgh fi. melske. 



mën, f. Hals. 



(Kem. i meén, hals.) (Eeinh. men, kaula.) 



(Eeinh. mei, kaula.) 

 P. IL 444. M. vm. 15. 

 menengiro, m. „Bugsiele" zum Pferdege- 

 schirr gehörig. 

 ([\em. ö menengiero, ranka.) 

 mënesko, (grammatikalisch falsche, aber 



gebrauchte Form) Hals-. 

 menjaki dori, (mëneski dori), /'. Hals- 

 band. 

 mënjaki veria, f. Halskette. 

 mSnjako, Hals-, 

 mënjako diklo, m. Halstuch, 

 merä, sterben. 



(Eeinh. merra, kuollut.) (Eeinh. me meira, 

 kuolen.) 

 merdävä, ermorden. 



P. n. 448. Asc. 45. M. VIII. 15. 



N:o 6. 



