sonligheter un<Ier 18:(le seklet. Han uppväxte således i en onigifning-, där and- 

 lig odling var fäderneärfd, och hans sinnesriktning bestämdes väsentligen ge- 

 nom intryck af denna art. 



Han föddes i Abo den i) juni 1826, men hans tidigare barndomsminnen 

 voro fästa vid Helsingfors, ty med universitetet flyttade hans föräldrar öfver 

 till Finlands unga hufvudstad. Där begynte han sin skolgång 1835 i det af 

 professor A. A. Laurell anlagda privata lyceum, i hvars lägre klasser han 

 åtnjöt undervisning till inemot slutet af vårterminen 1838, då fadern såsom 

 utnämnd kyrkoherde flyttade till Vasa. Han omtalar i en kortfattad själfbio- 

 grafl, som han några år före sin död meddelade mig, att öfverflyttningen till 

 Vasa, där han inskrefs i ortens trivialskola, till en början syntes honom föga 

 behaglig. Dels saknade han södra Finlands leende natur och den glada kam- 

 ratkretsen jämte de omtyckta lärarne vid lyceum, bland h vilka funnos män, 

 som senare i Finlands kulturhistoria intagit ett utmärkt rum, såsom bl. a. 

 Georg August Wallin, Runeberg. Nervander, A. G. Borg m. fl., dels föreföll 

 lärometoden i Vasa skola tämligen ensidig och lärarnes anspråk på elevernas 

 flit nog stränga. Färlan härskade på ett frnktansvärdt sätt, och i synnerhet 

 å de lägie stadierna lades hufvudvikt på utanläsning. Efterhand vande han 

 sig dock vid de nya förhållandena och lärde sig omsider att högt skatta den 

 undervisning, som å de högre klasserna meddelades af skolans allmänt aktade 

 föreståndare Ebeling, hvilken med ovanlig pedagogisk förmåga förenade sträng- 

 het och allvar och undervisade nästan i alla skolans viktigaste kunskapsgrenar. 



Från Vasa skola öfvergick han till Åbo gymnasium, där lektorn och 

 prosten, sedermera ärkebiskopen E. Bergenheim då var lärare i historia. Han 

 säger i den nämnda själfbiografin, att hågen för historien, hvilken jämte de 

 gamla språken tidigt anslagit honom, genom Bergenheims undervisning erhöll 

 väsentlig näring, och att han af denne emottog impulser, hvilka i ej ringa 

 mån medverkade vid valet af framtida hufvudstudium. Närmare har han 

 skildrat Bergenheims originella undervisningsmetod i en uppsats, som kort efter 

 dennes död ingick i Finsk Tidskrift. Läraren använde lektionerna till större 

 delen icke till att förhöra lexan, utan till att i ett slags samtal utlägga och 

 förklara de viktigaste därnti förekommande händelserna, hvai'vid det omgifvande 

 lifvet med dess företeelser togs till utgångspunkt. I synnerhet hade hans 

 undervisning i politisk geografl och statistik en sådan praktisk och realistisk 

 riktning. Disciplinen upprätthölls med stor kraft, och eleverna liöllos i en 

 ständig spänning. Frosterus' egen uppfattning at historien gick måhända redan 

 under gymnasiståren och afgjordt under en senare tid i annan riktning än 

 Bergenheims, och han vai- på intet sätt böjd att göra henne till ett substrat 



