som företog sig att själfständigt tränga iii i de västerländska kulturfolkens 

 liäfder, hvilket var så mycket djärfvare, som de litterära ressurserna i Hel- 

 singfors då voro ännu bristfälligare än i våra dagar. Endast nyare bear- 

 betningar och memoarsamlingar funuos till hands, medan dokumentsamlingar 

 nästan helt och hållet saknades. Att bediifva egentlig forskning var under sådana 

 förhållanden hart när omöjligt, hvarför uppgiften måste hlifva att ur den till- 

 gängliga litteraturen vinna allmänna synpunkter till bedömande af tidehvarfA-ens 

 karakter och lifsyttringar samt att framställa de sålunda vunna resultaten i 

 en klar, orienterande foi'm. Hans uppmärksamhet var därför riktad på att i 

 historien söka de allmänna idéerna och deras successiva utveckling samt att 

 skildra de betydande personligheterna såsom exponenter af tidehvarfven. 



Ett första lärospån inom det område, som sedermera under en följd af 

 år var hufvudfältet för hans studier, var en i Litteraturblad för allmän med- 

 borgerlig bildning 1853 införd uppsats om Fliilip af Comuics, hvari han teck- 

 nade den berömde memoarförfattarens lefnadsomständigheter och skriftställar- 

 verksamhet. Ett mera omfattande arbete var Cln-valeriet i Frankrike, under 

 14 sekkt, som han 1856 utgaf för licentiatgi'ad. Hufvudkällan äi' memoar- 

 litteraturen, i synnerhet Froissarts memoarer, nr hvilka han samlat en mängd 

 drag till en tidsbild af riddarväsendet sådant det under 14 seklet i Frankrike 

 återupprättades i en i viss mån konstlad form. Ännu i dag läser man med 

 nöje den anslående skildringen, som ganska fullständigt belyser den behandlade 

 epokens riddarväsende. Sedan han vunnit licentiatvärdighet den 15 december 

 1856, promoverades han till hist. til. doktor den 29 maj 1857. 



Några månader därefter företog Fi-osteius i augusti 1857 en resa till 

 Frankrike och vistades i nära ett åis tid, således in på sommaren 1858, i 

 Paris. Han åhörde i den franska hufvudstaden föreläsningar och gjorde litte- 

 rära bekantskaper. „Den bekante E. Laboulaye", berättar han i antecknin- 

 garna, „stod såsom professor i Collège de France på höjden af sin ära och 

 hans föredrag, äfven i öfrigt instruktiva, erbjödo för ett opartiskt uppfattande 

 af den fransyska nationalkarakteren, såsom den uti historien framträdt och 

 jämväl visade sig uti det närvarande, värdefulla afslöjanden. Genom ledamotens 

 i institutet, hellenisten Eggers m. fl:s välvilja sattes undert. i förbindelse med 

 yngre forskare, hvilka å sin sida öppnade en inblick uti dagens vetenskapliga 

 spörjsmål och rörande den nyaste litteraturen lämnade välkomna upplysnin- 

 gar." Med Egger, som var berömd såsom författare på den grekiska och ro- 

 merska historiens gebit, upprätthöll han äfven senare föi'bindelser. Umgänget 

 med franska lärde ^ar honom nyttigt för befästandet och utvidgandet af kun- 

 skapen i franska språket, hvilket han allvarligt studerade, att döma af tien 

 säkerhet, hvarmed han sedermera begagnade sig däraf så^'äl i tal som skrift. 



