8 



Hans egentliga syfte med denna sin första vistelse i Paris synes snarare 

 hafva varit att göra sig förtrogen ined riktningarna inom den franska histo- 

 riska litteraturen, än att upptaga något speciellt änme till undersökning. I 

 metodiskt afseende fanns icke mycket att inhämta, ty de historiska studierna 

 bedrefvos, om man undantager Ecole des chartes, hvilken anstalt dock icke 

 torde stått öppen för utlänningar, icke i Frankrike enligt en i strängare 

 mening vetenskaplig metod. Tvärtom kunde värdet af de föredömen, som 

 gåfvos af några af de mest uppburna historikerne, ej sällan i någon mån 

 ifrågasättas. Michelet, som Frosterus nu och alltid lifligt beundrade, var vis- 

 serligen en betydande personlighet med en ädel och frisinnad världsåskåd- 

 ning, men det historiska författarskapet var dock för honom mera konst än 

 vetenskap. 



Efter återkomsten från Frankrike gällde det för Frosterus att söka en 

 lefuadsställning, och skolni annaverksamheten kom därvid närmast i fråga. Han 

 skötte under läseåret 1858 — 59 vikariatet för lektorstjänsten i historia vid 

 gymnasiet i Abo och ansökte den lediga platsen, men hans niedsökande K. K. 

 Tigerstedt blcf föredragen. Så mycket mindre tvekade han att besluta sig 

 för universitetet, där han genom böjelse och anlag kände sig mera hemma- 

 stadd än i elementarskolan. Han disputerade 1860 med afhandlingen Ludvig 

 XI och Frankrikes sociala förhållanden på hans tid och utnämndes s. å. till 

 docent i historia, en befattning som för honom alls icke blef en sinecui', ty 

 sedan (labriel Eein såsom emeritus fått afsked 1861, förordnades han att 

 förestå professuren i historia, hvilket uppdrag varade från slutet af februari 

 1861 till slutet af vårteiminen 1863. Tillika var han examinator i student- 

 examen och i stipendiatexamen. Den ekonomiska behållning han kunde vinna 

 föl' de tjänstei' han gjorde universitetet, var icke betydande, icke heller var, så- 

 som det sedermera visade sig, någon synnerlig merit i befordringsväg att på- 

 räkna genom denna verksamhet, men han handhade icke förty sina akade- 

 miska värf med nit och intresse. 



Afhandlingen om Ludvig XI kan betraktas såsom en fortsättning till 

 (len tidigare disputationen om chevaleiiet under 14 seklet. De politiska hän- 

 delserna sammanfattas äfven här i en summarisk öfversikt, medan hufvudupp- 

 märksamheten^ ägnas åt institutionernas utveckling. Förf. har genomgått den 

 nyare litteraturen i ämnet, gjort utdrag därur och sammanställt dem med de 

 upplysningar han hämtat ur memoarerna. Michelets arbeten åberopas ofta, 

 och Philippe de Comines memoarer utgöra ett hufvudstöd för skildringen, hvari 

 det franska konungadömets ställning vid medeltidens slut främst betonas. 



