10 



af inga liK'kor afbruten teckning af den historiska utvecklingsprocessen." Äm- 

 net för afhandlingen föreföll därför mindre lyckligt valdt. Men ex officio 

 opponenten ansåg i alla fall arbetet motsvara ändamålet med utgifvandet, 

 „da författaren i öfrigt flitigt begagnat Belgiens nyare litteratur och såväl uti 

 själfva arbetet som vid dess försvar visat sig vara väl hemmastadd i det ämne 

 han till bearbetning företagit." 



Behandlingen af ärendet i fakulteten företedde det egendomliga, att flere 

 af ledamöterna, på grund af att d:r Foismans afhaiidling var skrifven på 

 finska, förklarade sig icke hafva kunnat taga nödig kännedom om densanmia. 

 Bland de yttranden som afgåfvos till Frosterus' förmån, var E. af Brunérs 

 affattadt i bl. a. följande ord: „Detta arbete framlägger mindre historiefoisk- 

 ning än det utgör ett litet prof på historieskrifning i stort. Förf. har på 

 detaljundersökningar, i hvilka han icke förlorar sig, och hvilkas utbredande 

 icke legat i arbetets plan, grundat en historisk teckning af stort intresse, ut- 

 förd med skicklighet och under framhållande af allmänna idéer." Diskussionen 

 inom fakulteten fortsattes i consistorium \h\ omröstningen den 13 december 

 1862 rörande ordningen vid förslagets upprättande. Äfven här afgarE. af 

 Brunér ett föi- Frosterus föi'delaktigt yttrande, hvari han framhöll, att Frosteras' 

 arbeten vittnade om själfständiga och hos oss på den utländska historiens fält 

 ovanliga undersökningar (jch studier och att han speciminerat genom flere arbe- 

 ten inom det område, som nu var i fråga. Därjämte ägde han äfven för 

 öfrigt en universellare riktning än Forsman som historiker och vetenskapsman. 

 Han innehade därför lärdom och egenskaper för en professor i allmänna histo- 

 rien och för detta kall större skicklighet än doktor Forsman. Forsmans sak 

 förfäktades med eftertryck af J. Y. Snellman, som i ett jämförelsevis omfat- 

 tande betänkande betonade, att doktor Forsman oberoende af sitt aflagda spé- 

 cimen förtjänat och vunnit ett namn såsom utmärkt litteratör bl. a. på den 

 sköna lifteratui'ens gebit och särskildt såsom historieskrifvare. 



Resultatet blef att Forsman uppfördes på första förslagsrummet med tolf 

 nister mot tio, som gåfvos åt Frosterns, hvilken erhöll andra förslagsrummet. 

 Foismans utnämning följde året därpå, medan Frosterus s. å. soulagerades med 

 en professorstitel, hvilken icke innebar någon vidare förmån. 



Att utgången kändes som ett hårdt slag för Frosterus är otvifvelaktigt, 

 ehuru han, anspråkslös som han var, icke sedermera i samtal gärna berörde 

 detta ämne. Hah afstod likväl icke från sina vetenskapliga sträfvanden, utan 

 arbetade i samma riktning som förut, dock så att han valde ett nytt område 

 för sina forskningar. 



