12 



södra Frankrikes städer, och det tillmötesgående, hvarmed han understöddes 

 i sina forskningar, ökade behaget af förbindelserna med dem. I Paris knöt 

 han bl. a. bekantskap med Jules Bonnet, redaktören af den protestantiska 

 societetens Bulletin. Det var äfven nu, som han blef personligen bekant med 

 Michelet. I en uppsats som han 1898 publicerade i Finsk Tidskrift till 

 hundraårsdagen af Michelets födelse, har han med värme återgifvit det in- 

 tryck den snillrike mannen, som numera lefde i tillbakadragenhet i ett aflägset 

 kvarter i Paris, gjorde på honom. Han omnämner ögonen med deras litfulla, 

 blida och dock djupa uttryck. Michelet glömde å sin sida icke sin beundrare 

 från norden. I ett bref, skrifvet i Paris i januari 1809 tackar Michelet för 

 ett exemplar af Prosterus' arbete Les insurgés protestants, hvilket han finner 

 „plein de choses curieuses, intéressant au plus haut degré." 



De publikationer, som utgöra frukterna af 1860 års forskningsfärd, kasta 

 ett nytt ljus öfver egendomliga historiska förhållanden. I Bibliothèque uni- 

 verselle et revue suisse mars — maj 1800 ofîenliggjorde han under titeln Sou- 

 venirs de la guerre des Camisards baron Rossel d'Aigaliers memoarer, livilka 

 såsom ett ögonvittnes berättelse äro af värde för kunskapen om förhållandena 

 under camisardkrigen. Editionen som föregås af ett kort företal, är moderni- 

 serad i afseende å rättskiifning m. m. Denna publikation var en förelöpare 

 till ett arbete, som Fi'osterus efter återkomsten till Helsingfors utarbetade och på 

 det finska universitetets bekostnad 1863 i Paris utgaf med titeln: Les insurgés 

 ■ protestants sous Louis XLV. Études et documents inédits. Det mateiial, hvar- 

 öfver Frosterus förfogade, hade säkert medgifvit honom att i denna skrift, 

 som är det mest betydande bidraget af hans hand till den vetenskapliga litte- 

 raturen, införa sakliga upplysningar i ganska stor omfattning, hvarvid voly- 

 men hade svällt ut betydligt utöfver de 202 sidor, hvaraf den utgöres, men 

 han var nu såsom alltid mera böjd att gifva de allmänna dragen än att gå 

 in på de smärre omständigheterna. Måhända var han äfven rädd för att 

 skrämma läsaren genom hopade detaljer. Såsom den lilla boken föreligger, 

 är den en intressant utredning af ett ämne, som hade varit föga beaktadt, 

 nämligen förhållandena i Cevennernas bygder 1704 — 1709, då de egentliga 

 camisardkrigen redan voro afslutade, men oron ännu icke lagt sig. Förf. 

 skiljer mellan de exalterade, som gingo i spetsen och voro främst synliga, 

 och de moderata, som stannade i skuggan, men troget upprätthöllo sin fädeine- 

 ärfda*kult och förde- henne öfver- till kommande släkten. Bland de sistnämnda 

 räknar han Bonbonnoux, som under camisardkrigens lopp var en af den be- 

 kante Cavaliers följeslagare och efter dennes kapitulation verkade för den refor- 

 merta, kulteiïs upprätthållande i Cevennerna samt sedei'mei'a såsom medhjälpare 



