■24 J. P. Norrlin. 



Emellertid började efterhand nya synpunkter inom likenologin att göra 

 sig gällande, och i seklets slut vann den moderna evolutionsläran insteg äfven 

 på lafsystematikens område. Ifrån det genetiska systemets ståndpunkt torde väl 

 äfven mångt och mycket af Nylanders anordningar synas tillhöra en förgån- 

 gen tid. Håller man sig emellertid, såsom tillbörligt är, till det tidsskede, inom 

 hvilket Nyländers hufvudverksamhet infaller, så märker man lätt, att han i stort 

 sedt står högt öfver sina samtida både som lafkännare och systematiker. Och 

 då i en framtid det 19:de århundradets likenologiska sträfvanden skildras, skola 

 tvenne namn alltid framträda och bevaras: Erik Acharius, likenologins grundläg- 

 gare i början på seklet och William Nyländer, seklets mest betydande lafforskare. 



Nylanders vetenskapliga förtjenster tillförde honom hvarjehanda utmär- 

 kelser. Utan att ha derom ansökt tilldelades honom af franska Institutet år 

 1869 prix Desmazières. Af de utländska vetenskapliga föreningarna, till hvilka 

 Nyländer inkallades, satte han särskildt värde på medlemskapet i The Linnean 

 Society i London, dit han invaldes 1S76. Förslaget härom gjordes af Dr Hooker. 

 som, enligt det Nyländer meddelade utdraget af protokollet, i högsta möjliga 

 termer framhåller honom både som botanist och lärd. Äfven med Portugisiska 

 S:t Jago orden blef han 1887 ihågkommen. 



För ett framgångsrikt bedrifvande af vetenskaplig likenologi manade 

 Nyländer unga forskare att betlita sig om fin auatomi, forskningens sacra ancora. 

 och att „ifrigt studera sig in i grekiska och latin, detta är den rätta vägen till 

 den érudition och vetenskapliga forskningsanda, som äro ytterst vigtiga och 

 nyttiga för den, som vill gå långt samt hålla stången vare sigi botanik eller zoologi". 



Att en hängifven kärlek till forskningen och en hög uppskattning af 

 vetenskapen utgjorde hufvuddriffjedrarne för »Nylanders sträfvanden är otvifvel- 

 aktigt. Härom vittnar den uthållighet med hvilken han, ofta under svåra 

 umbäranden och försakelser, lifvet igenom fullföljde sina arbeten, de mödor och 

 uppoffringar han underkastade sig för att bistå andra vetenskapens arbetare, 

 samt slutligen äfven den orubbliga samvetsgrannhet, med hvilken han, trots 

 sin passionerade natur, framlade de faktiska förhållandena. Till belysande häraf 

 må ännu följande yttranden af Nyländer sjelf anföras. Vintern 1851 skrif- 

 ver han frän Paris till Tengström: „Lefve vetenskapen, deraf beror verldens 

 framtid. La science c'est l'avenir säger en af de unga idéerna, som gä ut 

 härifrån." I febr. LS7(i skrifver han till minnestecknaren : „Fägnande var att 

 höra att Hr S. vaknat ur sin slummer och återvänder till vetenskapen. Jag 

 ville kunna uppmuntra honom dertill och låta honom begripa att allt annat här 

 i verlden är barnslighet i jemförelse med vetenskapen. Resten är en bisak." 



Tom. N.L1Y. 



