Minnesord öfver William Nyländer. -25 



Om Nylanders entusiasm för vetenskapen vittnar äfven hans ofantliga 

 korrespondens. Nyländer var ej svag för vanligt sällskapligt umgänge, utan 

 snarare undvek han dylikt. Däremot var han synnerligt angelägen att vinna 

 vetenskapliga korrespondenter och med yttersta omsorg skötte han äfven sin 

 korrespondens. Emottagna bref besvarades omedelbarligen. I Nylanders bref 

 är innehållet kort, klart och koncist, uttrycken träffande, aldrig triviala. Om 

 ock till betydande del i största hast nedskrifna på små lappar äro de dock 

 städse innehållsrika. Handstilen är ledig, tydlig, jemn och lättläst samt bibe- 

 höll sig nog oförändrad allt intill slutet. 



Nyländers skrifter och bref sedan medlet af 1850-talet utmärka sig för 

 öfrigt genom sin starkt polemiska art. Då påbörjades striderna mot Massalongo, 

 Koerber m. fl. Särskild! uppmärksammad hos oss har Nylanders långvariga 

 fejd mot FiuKsarne i Upsala varit. För Elias Fries hyste han tidigare, såsom 

 berörts, en djup vördnad. Huru hans känslor sedermera fullkomligt ombyttes 

 är allmänt kändt. Utan att närmare inga på det ömtåliga ämnet, ma här en- 

 dast framhållas, att grunden till missämjan lades allaredan 1852 och att hvar- 

 dera parten ansåg sig ha anledning till missbelåtenhet. 



Ännu märkeligare är Nylanders kamp mot den s. k. Schwendenerismen 

 eller åsigten, att lafvarne ej vore enhetliga organismer, utan dubbelväsen, sam- 

 mansatta af svampar parasiterande på, resp. lefvande i symbios med alger, d. ä. 

 att gonidierna icke voie organ hos lafven, utan egna organismer. I den nya 

 läran såg Nyländer ett olycksbådande attentat mot lafvarne och hela lafkunska- 

 pen, samt tog dem i försvar med alla upptänkliga medel ända till det sista. 

 Till en början syntes kampen bli segerrik, i det den nya lärans anhängare länge 

 och väl inskränkte sig till icke-specialister (fysiologer, morfologer m. m.), men 

 efterhand böljade äfven likenologer, till Nyländers stora grämelse och sorg, 

 att ansluta sig till densamma och på 1890-talet voro de nya åsikterna nog all- 

 mänt antagna inom botaniken. 



I sina polemiker plägade Nyländer ingalunda skräda orden och hans för- 

 råd på skarpa utfall, satiriska tillmålen och nedsättande omdömen är ansenligt. 

 Att striderna antogo så bitter form berodde tvifvelsutan på Nylanders retliga 

 lynne och ofta hänsynslösa sätt att uttala sin mening, hvartill sednare tillkom 

 en känsla af öfverlägsenhet, som ej gerna tolererade afvikande meningar, allra- 

 minst af underlägsna personer. 



Men å andra sidan är visst en stor del af skulden att söka på motstå n- 

 darnes sida. Nylanders första uppträdande gälde granskning af utkomna arbe- 

 ten eller uppgifter och han håller sig vanligen till saken, allenast öppet utta- 



Tom. XLIV. i 



