26 J. P. Norrlin. 



lande sin mening. Frånser man uttryckens, af en exalterad sinnesstämning fram- 

 kallade öfverdrift, kan man ej undgå att finna det äfven i Nylanders bittraste 

 uttalanden nästan alltid ingår en kärna af berättigande. Och äfven i sådana 

 fall, då han, under trycket af lidelsen, kunde förgå sig, lefde han i full öfver- 

 tygelse det hans förfärande varit befogadt. Ty en särdeles karakteristisk egen- 

 skap hos honom var en utpräglad stolthet, som ej tillät att medvetet utöfva 

 någon simpel handling, men å andra sidan gjorde honom ytterligt känslig för 

 hvarje förödmjukelse. 



I öfrigt var Nyländer en tillmötesgående och hjelpsam personlighet, hvars 

 välvilja var lätt att vinna af enhvar, som med oegennyttigt intresse omfattade 

 vetenskapen. Med iakttagande af nödig grannlagenhet och takt var det i all- 

 mänhet ej heller svårt att bibehålla hans bevågenhet, såframt personlig berö- 

 ring ej kom i fråga. I sådant fall kunde läget gestalta sig mer inveckladt. 

 Umgänget med Nyländer var alltid lärorikt, och man kom härunder i åtnjutande 

 af många värdefulla råd och upplysningar. Hans lust att föreskrifva ordnings- 

 regler för sina vänners görande och låtande gick dock nog långt och hans myn- 

 dighet kändes därför tryckande i längden, så mycket mer som, då humöret var 

 knaggligt, det gälde att alltid noga vara på sin vakt. En motsägelse, ett obe- 

 tänksamt ord kunde då väcka hans misshag och förbindelsen med ens afbrytas. 

 I Paris bodde Nyländer ytterst anspråkslöst och hela tiden i stadens 

 utkanter. Första tiden skulle tillgångarne ej heller medgifvit någon vidare 

 komfort. Den ekonomiska ställningen förbättrades dock småningom och blef 

 fullt betryggad år 1878, då han mot en årlig lifränta på 1200 francs testamen- 

 terade till Universitetet sin vetenskapliga qvarlåtenskap. Nyländer var för 

 öfrigt en person som kunde reda sig som få med små tillgångar. Med födan 

 var han i vissa afseenden nogräknad och gjorde sjelf härför nödiga uppköp; 

 långa tider skötte han dessutom så godt som ensam sitt hushåll, och var sin 

 egen köksmästare. Genom stor sparsamhet och omtanke lyckades han under 

 sin långa lefnad slutligen vinna en solid ekonomisk ställning och qvarlemnade, 

 till allmän öfverraskning, vid sin död en icke obetydlig förmögenhet. 



Med oförklarligt starka band var Nyländer fortfarande fästad vid sitt nya 

 fädernesland. Hans förkärlek för allt franskt var nästan abnorm. Han beun- 

 drade särskildt den franska espriten; för honom voro fransmännen verldens mest 

 intelligenta folk, franska språket det finaste som fanns till, verldsspråket par 

 préférence. „Känna det fransyska språket väl", skrifver Nyländer 1876, „betyder 

 civilisation och öfverlägsenhet i vetande. Det intager det förut rådande latinets 

 plats och är endast ett perfektiuneradt latin, vida finare än italienskan." Paris 



Tom. XLIV. 



