28 J. P. NORRLIN. 



föranledt allt tätare konflikter och rupturer med omgifningen, samt medfört en 

 allt mörkare, nästan misantropisk sinnesstämning, ibland afbruten af ljusare 

 stämningar. Med fullt personlig vänskap hade Nyländer omfattat högst få per- 

 soner och af dem hade ungdomsvännen Tbngström 1890 vandrat bort, och den 

 gamla förbindelsen med honom synes dessutom sedan länge hafva upphört. Några 

 år sednare träffade döden hans trogne vän i Constanz, Dr Stizenberger, som alltid 

 varit redo och så väl förstått att lindra Nylanders bekymmer. Slutligen hade 

 brytning inträdt med den person, som i Paris dittills stått honom närmast. I 

 saknad af den omvårdnad, som hans höga ålder skulle kraft, tillbragte Nylän- 

 der sålunda i nästan fullständig ensamhet de tre sista åren af sin lefnad i sitt 

 enkla och anspråkslösa hem. Ensam utandades han här vid sitt arbetsbord sina 

 sista andetag den 2!) mars 1899. I all obemärkthet försiggick begrafningen 

 några dagar derefter. Fåtaligt var följet och ringa de blomster som ströddes 

 pa grafven. En minnesvård på denna restes år 1900 genom försorg af Socie- 

 tas pro Fauna et Flora Fennica. 



Någon vidare ståt skulle Nyländer sjelf nog ej heller önskat, och varak- 

 tiga minneskransar skola dessutom viras åt honom i häfderna både hemma och 

 borta. I all sin öfvergifvenhet åtnjöt han också trösten och lyckan att kunna 

 arbeta till det sista och honom förunnades äran att falla på sin post som 

 vetenskapens vårdare och tjenare. Hans egenheter och svagheter skola ej hel- 

 ler längre fördunkla de framstående dragen i hans personlighet. Med alla sina 

 fel och brister var Nyländer en man, som aldrig fikade efter gunst och ärestäl- 

 len, aldrig skydde att öppet och oförskräckt uttala sin mening och aldrig upp- 

 hörde att med kärlek omfatta och med hängifvenhet vårda sitt lefnadsideal, utan 

 tanke på egen fördel. Äradt skall hans namn fortlefva i vetenskapen och hans 

 enastående förtjenster om vår naturalhistoria skola med outplånlig tacksamhet 

 af oss ihågkommas. Hans oroliga, efter vida mål trängtande ande dref honom' 

 tyvärr alltför tidigt, bort till fremmande bygder. Här i hemlandet har hans 

 plats allt hittills stått ledig; och tider skola förlida, innan den naturfor- 

 skare hos oss framträder, som mäktar resa upp spiran, hvilken år 1863 

 nedlades af William Nyländer. 



