§ 2. o^. . . . suhl faar geet 



iuhk'r fora ortugh œn pœt 

 œr vint'r gainait. 



0. F. H U L T M A N. 



med h sex örum . . . Stvijn 

 faar geet iukher fore örtugh 

 än thet är ens ars gamalt. 



a t sœx 0runi . . . Swin far. 

 get. bithk'r. fore ortogh. œn 

 pœt œr wintœr ganicelt. 



V. 23i p^ œr ogilt. vtan pœs- Thet är ogiïlt vtan j tas- V. 28 pr. pœt haw'r o gilt iree- 

 sœ maal. sum malum. rit. utœn pœssi mal. 



Y. 24:2 ^Engin ma anna,rs fœ Engin ma oh annars fä ta- 



taka. till nohv vyt ath haf- la aller til nohv nyt ha- 



iva. œy ankostœ hans Invar- vm, äy anhusti mans, hwarti 



tœ quikt œllr dot. wtan dö dhä aller qwihha, vtan 



han hafivi luff œll'r leghu han hawi lof aller legho 



force sik. fore sik. 



Y. 29. 2 œngin ma annœrs fœ 

 takœ œllr til nokrœ nyt ha- 

 wœ. cei ankosti hans. hw"rti 

 quikkœ allr dßpce. utœn 

 han hawi loff œllr legho 

 fore sik. 



J). ind. Huru man scal mœtœ fo- llnru man skal Fil mäta fo- j). ind. huru man skal mœtœ fo- 

 rce aprutn. re adhrum. re andrum. 



M dessa senare citat kan visserligen ingen annan fullt säker slutsats dragas, än att 

 Cod. B 49 af Hälsingelagen icke utgått från 1609 års edition — ett förhållande som ju redan 

 med hänsyn till hvarderas ålder är själfklart. Men också den kodex, efter hvilken nämnda 

 edition är aftryckt, måste sannolikt frånkännas egenskapen af urhandskrift för Cod. B 49. 

 De afvikelser från den ursprungliga, i den senare bevarade oi^dalydelsen, hvilka visa sig i 

 editionen, äro delvis af den art att de förutsätta ett behärskande af fornspråket, som man 

 icke kan tilltro utgifvaren. Dennes insikter härutinnan hafva af annat att döma ' varit yt- 

 terst bristfälliga. Ej häller tyder någonting på att han i texten upptagit läsarter ur andra 

 handskrifter. Härmed vare dock icke sagd t, att 1609 års upplaga är en diplomatarisk edition 

 i modern mening. Tvärtom är det ganska antagligt, att utgifvaren ibland insatt en forns vensk 

 alternativform, den han råkat bättre känna, ibland, i ett ögonblick af slappnad uppmärksam- 

 het, något element ur sin egen tids språk eller ortografi. Denna möjhghet nödgar oss att i 

 det följande behandla editionen såsom en handskrift, skild från den, hvilken den närmast re- 

 producerar. Vi skola för korthetens skull beteckna den Cod. 1609, i konformitet med beteck- 

 ningen Cod. B 49. 



För kyrkobalkens sista kapitel med undantag af dess början — d. v. s. från och med 

 orden icœrp'r p'r frip'r hrutin .i. garpi pa .a. hetas. VI. m" . . . — har B 49-skrifvaren haft en 

 annan handskrift till förlag än för den öfriga delen af Hälsingelagen. Såsom vi under loppet 

 af vår undersökning skola finna, skiljer sig detta parti hvad språket beträffar i flere punkter 

 från den sistnämnda. Och mellan detsamma och den föregående delen af kapitlet stå, i röd 

 skrift, orden Kirkiu balk'r lyktœs swa. gup giivi os allum himiriki ai fa. AMEN. Det är tyd- 

 ligt att de i den handskrift, som tjänat B 49-skrifvaren till förlag, afslutat kapitlet och bal- 

 ken, och att han först efter att i någon annan kodex hafva upptäckt fortsättningen därur 

 tillagt denna. Densamma är, påtagligen af utrymmesskäl, skrifven med mindre stil än det 



1 Jf. Schlyters edition s. XI. 



Tom. XXXIII. 



