Hälsingelagen. 17 



H cod. 1609 visar i st. f. de anförda skrifningarna nästan genomgående sådana med a § 9. 

 — afradh afrad Åfrads dagher, sidhan o. d., mädhan o. d.; enda undantaget är ett sidhän i 

 Kg. 6 pr. 1 H cod [B 49 — 1609:s förhållande belyses ej härigenom. — I U codd. B 12 och Sch. 

 äro sipcen och mœpœn lika enrådande som i U cod. B 49. Helt säkert hafva de ock varit 

 det i resp. grundhandskrifter. 



§ 10. Samnord. af Id, nd, nn eller 7^g efterföljdt « har i svagtonig efter- 

 stafvelse utvecklats till {m enl. § 9 och vidare till) i, hvilken utveckling må- 

 hända i vissa fall — åtminstone om r föregick vokalen — fortsatts till y. 

 Härpå tyda 



iamlingce motœ ds. Kk. 8. wœryldin ds. I. 17. 



Möjhgtvis står dock ij i det senare exemplet för ?', på grund af omvänd skrifning: jf. 

 § 18. Det är ock tänkbart att den återgifna formen alls ej hör hit, utan genom en utveckling 

 M > (.(P- » i, parallell med den ifrågavarande, framgått ur fsv. fda. (Sk. L.) ivœruld. 



För fornsvenskans vidkommande är en utveckling a > (ce. » i uti ofvannämnda ställ- 

 ning hittills okänd; märk likväl det enstaka iamilinga dagli i Flor. o. Blanz. 1061. Men i 

 danskan antages en sådan hafva egt rum (jf Torp o. Falk, Dansk-norskens lydhistorie § 80). 

 Mycket tidigt, delvis redan i de äldsta handskrifterna, möter här iamlinge iamling subst-, wce- 

 rild och liknande former. — Om öfvergången / > g efter r se § 23. 



Af handskriften kan icke direkt ses om den här behandlade företeelsen till äfventyrs va- 

 rit inskränkt till blott en del af Cod. B 49:s dialekter. Åtskilliga exempel på a framför Id, tag 

 o. s. v. i senare leden af ett kompositum finnas väl — bl. a. iamlangœ d, as. M. 27; U. 2 pr. 

 och ivrerald as. Kk. 1 pr. — men da intet af dem kan med säkerhet påstås återgifva en form 

 med svagtonig efterled, äro de föga upplysande. Med hänsyn till det i föreg. § anförda är 

 det likväl troligt, att en del af dessa dialekter bevarat « äfven om förutsättningarna for öfver- 

 gången i fråga varit för handen. 



H cod. 1609 har ej allenast iamlanga uti M. 27 utan ock himlanga moti uti Kk. 8 — 

 en konsekvens som väl snarast äfven H cod. [B 49—1609 företett. Att redan här i jorda- 

 balkens slutvers skulle stått wœryldin, bevisas knappast af att denna skrifning bokstaf för 

 bokstaf återfinnes i Cod. 1609: jf § 2. — Inom U anträffas inga i- eller y-skrifningar af hit- 

 hörande ord. 



Samnord. e. 



§ 11. Samnord. e kvarstår till följd af de i §§ 12—17 omtalade öf- 

 vergångarna endast undantagsvis som e. Exemplen på denna behandling inskränka 

 sig till 



1 Utan jämförlig motsvarighet i Cod. 1609 äro Cod. B 49:s afrap as. V. ind. och sipcen 

 adv. M. 8.2. 



N:o 2. 3 



